Ekonomické nástroje 
pro trvale udržitelný rozvoj 
České republiky

Svazek č. 24

Environmentální
a ekonomické
účetnictví

Teoreticko-metodologická východiska 
a aplikace vybraných modulů
 v České republice

Ing. Iva Ritschelová, CSc
a  kol.

Autorský tým

Kabát Ladislav - Food and Agriculture Organization, Řím    
Machálek Pavel - Český hydrometeorologický ústav, Praha  
Moldan Bedřich - Ministerstvo životního prostředí ČR, Praha 
Ritschelová Iva  -  Food and Agriculture Organization, Řím   
Steurer Anton - European Statistical Office, Lucemburk 
Tošovská Eva  - Národohospodářský ústav AV ČR, Praha 

Recense

Hájek Miroslav - Ministerstvo životního prostředí ČR, Praha
Farský Miroslav – Univerzita J.E.Purkyně, Fakulta životního prostředí, Ústí nad Labem

OBSAH
ÚVOD	7
1. Systém environmentálního a ekonomického účetnictví (SEEA) -součást informační základny pro hodnocení trvale udržitelného rozvoje	9
1.1  Trvale udržitelný rozvoj	9
1.2   Indikátory trvale udržitelného rozvoje	10
1.3  Environmentální účetnictví	11
1.3.1  Výdaje na ochranu životního prostředí	12
1.3.2  Účty ztráty potenciálu životního prostředí	12
1.3.3  Environmentálně upravené makroekonomické agregáty	13
2.  Aplikace SEEA v oblasti národodospodářské a Environmentální politiky	Chyba! Záložka není definována.
2.1  Aplikace v oblasti národohospodářské politiky	15
2.2  Aplikace v oblasti environmentální politiky	17
2.3  Modelování v oblasti národohospodářské a environmentální politiky	19
3.	Teoreticko metodologická východiska systému environmentálního a ekonomického účetnictví	Chyba! Záložka není definována.
3.1  Systém národních účtů a jeho vztah k životnímu prostředí	20
3.2  Obecná struktura systému environmentálního a ekonomického účetnictví	22
3.3  Základní charakteristika účtů životního prostředí	26
3.3.1  Účty životního prostředí vyjádřené v peněžních jednotkách	27
3.3.2  Účty životního prostředí vyjádřené ve fyzických jednotkách	27
3.3.3  Účty orientované na přírodní bohatství jako zdroj trvale udržitelného rozvoje společnosti	28
3.4  Propojení systému národních účtů a účtů životního prostředí	29
3.5  Přehled aktivit v oblasti environmentálního účetnictví v mezinárodním měřítku	31
3.6  Přehled aktivit vybraných statistických úřadů v oblasti environmentálního účetnictví v národním měřítku	35

Příloha 1  Evropský systém národních účtů - základní charakteristika a užití	38
Příloha 2  Struktura souhrnných národních účtů	41
Příloha 3  Statky a služby životního prostředí	43
Příloha 4  Přírodní aktiva	44
4.	MOŽNOSTI VYUŽITÍ MIMOTRŽNÍCH OCEŇOVACÍCH TECHNIK V SEEA	46
4.1  Rekapitulace současného stupně využití oceňovacích technik v SNA a SEEA	46
4.2  Analýza mimotržních oceňovacích technik ve vztahu k požadavkům SNA a SEEA	51
4.2.1  Využití tržního ocenění	51
4.2.2  Oceňovací techniky založené na potenciálních výdajích	53
4.2.3  Kontingentní oceňovací technika	56
4.3  Ostatní nejvíce využívané mimotržní oceňovací techniky	59
4.4  Zkušenosti členských zemí EU a evropských zemí OECD s využitím mimotržních oceňovacích technik	59
5.	VYBRANNÉ MODULY ŽIVOTNÍHO PROSTŘEDÍ V SEEA	64
5.1  Účet výdajů na ochranu životního prostředí	64
5.1.1  Cíle a užití účtu výdajů na ochranu životního prostředí	64
5.1.2  Základní pojmy a agregáty užívané EPEA	66
5.1.2.1  Základní pojmy EPEA	66
5.1.2.2  Hlavní agregáty EPEA	70
5.1.3  Jednotlivé části EPEA	72
5.1.3.1  Národní výdaje na ochranu životního prostředí	73
5.1.3.2  Produkce služeb na ochranu životního prostředí	76
5.1.3.3  Financování národních výdajů na ochranu životního prostředí	78
5.1.4  Zkušenosti získané z realizace účtů EPEA	84

5.2  Materiálovo-energetické bilancie a štruktúrne modely	Chyba! Záložka není definována.
5.2.1  Základná štruktúra materialovo-energetickej bilancie	Chyba! Záložka není definována.
5.2.2  Sústava koeficientov a základné typy modelov materialovo-energetických bilancii a analýz	Chyba! Záložka není definována.
5.2.3  Ďalšia interpretácia a využitie koeficientov materialovo-energetických bilancii	Chyba! Záložka není definována.
5.2.4  Grafická interpretácia technologických koeficientov	Chyba! Záložka není definována.
5.2.5  Rozšírený model materiálovo-energetickej bilancie	Chyba! Záložka není definována.
5.2.6  Ilustratívny príklad výpočtu koeficientov MEB	Chyba! Záložka není definována.
Literatúra	Chyba! Záložka není definována.
5.3  Matice národních účtů zahrnující účty životního prostředí	110
5.3.1  Nizozemská NAMEA	111
5.3.1.1  Teoretický přístup	111
5.3.1.2  Praktická aplikace NAMEA	118
5.3.1.3  NAMEA pro Nizozemí 1993	124
5.3.1.4  Zkušenosti s praktickým využitím NAMEA v Nizozemí	128
5.3.2  Účty životního prostředí Velké Británie - UKENA	128
5.3.2.1  Informační zdroje pro model environmentálních I-O tabulek	131
5.3.2.2  Výsledky tvorby pilotních účtů životního prostředí	131
Literatura	Chyba! Záložka není definována.
Příloha 1  Odvětvová klasifikace ekonomických činností	135
6.	účEt výdajů na ochranu životního prostředí pro Českou Republiku pro rok 1997	136
6.1  Použité informační zdroje	136
6.1.1  Český statistický úřad	136
6.1.1.1  Investice na ochranu životního prostředí	136
6.1.1.2  Eko-průmysl - odstraňování odpadních vod a pevného odpadu	141
6.1.2  Ministerstvo financí	142
6.1.2.1  Státní rozpočet	143
6.1.2.2  Státní fond životního prostředí	149
6.1.2.3  Územní rozpočty	152
6.1.3  Fond národního majetku	Chyba! Záložka není definována.
6.2  Postup při realizaci EPEA	156
6.2.1  Konsolidace vládních výdajů	157
6.2.2  Konsolidace environmentálních investic s daty národních účtů	161
6.2.3  Odhad běžných výdajů spojených s environmentálními investicemi	Chyba! Záložka není definována.
6.2.4  Odhad nabídky a užití environmentálních služeb	168
6.2.5  Národní výdaje na ochranu životního prostředí	Chyba! Záložka není definována.
6.3  Závěry a doporučení	172
Literatura	Chyba! Záložka není definována.
7.	NAMEA PRO Českou Republiku 1992, 1995	175
7.1  Použité informační zdroje	175
7.2  Ekonomická část	176
7.2.1  Systém národních účtů 	176
7.2.2  Metodický popis ukazatelů	177
7.3  Environmentální část	179
7.3.1  Ovzduší	180
7.3.1.1  Metodický popis ukazatelů	180
7.3.1.2  Vývoj emisí znečišťujících látek	181
7.3.2  Odpady	185
7.3.2.1  Metodický popis ukazatelů	185
7.3.2.2  Vývoj produkce zvláštních a nebezpečných odpadů	186
7.4  Společná prezentace ekonomických a environmentálních informací v rámci NAMEA	188
7.5  Závěry a doporučení	197
Literatura	205
Příloha 1  Registr emisí a zdrojů znečišťování ovzduší (REZZO)	199
Příloha 2  Emise základních znečišťujících látek do ovzduší v letech 1990 – 1997	200
Přehled definic vybraných užitých pojmů 	201
Seznam použitých zkratek	202
TABULKY

Tabulka 3-1  Základní struktura SEEA	29
Tabulka A  Národní výdaje podle položek a producentů/spotřebitelů	73
Tabulka B  Produkce charakteristických služeb	76
Tabulka B1  Nabídka a užití charakteristických služeb	77
Tabulka C  Financování národních výdajů na ochranu životního prostředí	78
Tabulka C1  Finanční zatížení spojené s ochranou životního prostředí	82
Tabuľka 5.2-1  Základná štruktúra materiálovo-energetickej bilancie	Chyba! Záložka není definována.
Tabuľka 5.2-2 Rozšírený tvar materialovo-energetickej bilancie	Chyba! Záložka není definována.
Tabuľka 5.2-3  Ilustratívny príklad rozšíreného tvaru materialovo-energetickej bilancie	Chyba! Záložka není definována.
Tabuľka 5.2-4  Koeficienty rozšírenej MEB	Chyba! Záložka není definována.
Tabulka 5.3 -1	 Maticová forma integrace SNA a účtu životního prostředí - NAMEA	112
Tabulka 5.3-2	 Maticová forma integrace SNA a účtu životního prostředí - NAMEA 1989, v mld. guldenů	120
Tabulka 5.3-3	 Přehled původu a určení materiálových toků v NAMEA 1989	121
Tabulka 5.3-4	 Přepočty emisí na ekvivalenty environmentálního vlivu, 1989	122
Tabulka 5.3-5	 Porovnání emisí/depozice s cíly environmentální politiky	123
Tabulka 5.3-6	 Podíl výrobních a spotřebních aktivit na čistém domácím produktu, zaměstnanosti, vývozu a vlivu na životní prostředí v Nizozemí v roce 1989	123
Tabulka 5.3-7	 Maticová forma integrace SNA a účtu životního prostředí - NAMEA 1993	126
Tabulka 5.3-8	 Přehled původu a určení materiálových toků v NAMEA 1993	127
Tabulka 5.3-9	Maticová forma integrace SNA a účtů životního prostředí UKENA 1993	133
Tabulka 5.3-10	 Ekonomická data a atmosférické emise UK  v NAMEA 1993	134
Tabulka 6-1  Investice na ochranu životního prostředí podle programového zaměření 1)	138
Tabulka 6-2  Jmenovité stavby k ochraně životního prostředí podle programového zaměření	138
Tabulka 6-3  Investice na ochranu životního prostředí dle odvětví, 1996	139
Tabulka 6-4  Zdroje financování jmenovitých staveb k ochraně životního prostředí	140
Tabulka 6-5  Zdroje financování celkových investic na ochranu životního prostředí	141
Tabulka 6-6  OKEČ 90 - národní účty, 1994-1996	142
Tabulka 6-7  Výdaje na životní prostředí z centrálních zdrojů	143
Tabulka 6-8  Výdaje státního rozpočtu na ekologii a pitnou vodu	144
Tabulka 6-9  Výdaje státního rozpočtu na ochranu životního prostředí, 1997	147
Tabulka 6-10  Environmentálně orientované výnosy státního rozpočtu, 1997	147
Tabulka 6-11  Výdaje na ochranu životního prostředí ze státního rozpočtu - podle ek. kategorií a složek životního prostředí, 1997	148
Tabulka 6-12  Příjmy a výdaje Státního fondu životního prostředí	149
Tabulka 6-13  Výdaje SFŽP na ochranu životního prostředí, 1997	150
Tabulka 6-14  Environmentálně orientované výnosy SFŽP, 1997	Chyba! Záložka není definována.
Tabulka 6-15  Výdaje na ochranu životního prostředí SFŽP, podle ek. kategorií a složek životního prostředí, 1997	151
Tabulka 6-16	Výdaje územních rozpočtů na ochranu životního prostředí	152
Tabulka 6-17  Výnosy místních rozpočtů spojené se životním prostředím, 1997	153
Tabulka 6-18  Výdaje územních rozpočtů na ochranu životního prostředí, 1997	Chyba! Záložka není definována.
Tabulka 6-19  Výdaje na ochranu životního prostředí z místních rozpočtů, podle ek. kategorií a složek životního prostředí, 1997	155
Tabulka 6-20	Výdaje Fondu národního majetku na ochranu životního prostředí	156
Tabulka 6-21  Transfery a půjčky z veřejných rozpočtů, 1997	157
Tabulka 6-22  Finanční zdroje investic na ochranu životního prostředí, 1997	160
Tabulka 6-23	Zdroje financování investic na ochranu životního prostředí, podle složek životního prostředí, 1996	160
Tabulka 6-24	Přepočet půjček na dotační ekvivalent	161
Tabulka 6-25	Hrubé hmotné investice celkem	162
Tabulka 6-26	Investice na ochranu životního prostředí podle institucionálních sektorů, 1996	163
Tabulka 6-27	Investice na ochranu životního prostředí podle institucionálních sektorů, 1997	164
Tabulka 6-28	Index stavebních prací v ČR	165
Tabulka 6-29	Odhady kapitálových zásob spojených s ochranou životního prostředí	165
Tabulka 6-30	Podíl nákladů a produktu na zásobě fixního kapitálu	166
Tabulka 6-31	Podíl veřejných a soukromých zdrojů na investicích na ochranu životního          Prostředí	167
Tabulka 6-32	Účet produkce pro oblast životního prostředí pro ČR, 1997 1)	167
Tabulka 6-33	Účet produkce - vládní sektor pro oblast životního prostředí, 1997 1)	168
Tabulka 6-34	Nabídka služeb v ochraně životního prostředí v ČR, 1997	169
Tabulka 6-35	Nabídka a užití služeb v ochraně životního prostředí v ČR, 1997	170
Tabulka 6-36	Celkové užití služeb na ochranu životního prostředí a spotřeba kapitálu, 1997	Chyba! Záložka není definována.
Tabulka 6-37	Národní výdaje na ochranu životního prostředí v ČR, 1997	172
Tabulka 6-38	Výdaje na ochranu životního prostředí ve vybraných státech	172
Tabulka 7-1	Celkové emise hlavních znečišťujících látek v ČR, 1990	183
Tabulka 7-2	Celkové emise hlavních znečišťujících látek v ČR, 1996	183
Tabulka 7-3	Emise znečišťujících látek podle programu CORINAIR, 1995	183
Tabulka 7-4	Spotřeba hlavních druhů paliv zdrojů REZZO 1, 1990 – 1996	184
Tabulka 7-5	Zvláštní a nebezpečné odpady - produkce a způsoby odstranění	186
Tabulka 7-6	Produkce zvláštních a nebezpečných odpadů podle nadskupin	187
Tabulka 7-7  Ekonomické údaje a informace o životním prostředí,  1992	191
Tabulka 7-8  Ekonomické údaje a informace o životním prostředí,  1995	193
Tabulka 7-9  Ekonomické údaje a informace o životním prostředí, změny 1992-1995	195

GRAFY

Graf 7-1	Emise hlavních znečišťujících látek, 1987 - 1997	Chyba! Záložka není definována.
Graf 7-2	Vývoj spotřeby paliv zdrojů REZZO 3 v jednotkách tepla vstupujícího v palivu	185

SCHÉMATA

Schéma 3-1  Verze SEEA a vazby s SNA	24
Schéma 5-1  Postup při tvorbě EPEA	83

ÚVOD

Iva Ritschelová 

   Environmentální účetnictví a tvorba environmentálně orientovaného účetního systému je problematikou, kterou se zabývá řada národních i mezinárodních organizací a institucí již řadu let. Počátkem 80. let  se  problematikou  tvorby  a  rozvoje  integrovaného  environmentálního a ekonomického účetního systému začala zabývat Světová banka a Program životního prostředí Organizace spojených národů (UNEP). Podnětem těchto aktivit byla vzrůstající kritika systému národních účtů pro jeho neschopnost zachytit a popsat celou řadu důležitých aspektů vývoje společnosti, kromě jiného i vliv aktivit společnosti na stav a vývoj životního prostředí.
   Názory na způsob zahrnutí ekologického faktoru do systému národních účtů se od počátku výrazně lišily. Jednak byly prezentovány a rozpracovávány poměrně radikální názory, požadující výraznou modifikaci stávajícího systému  národních účtů a tvorbu nové soustavy environmentálně upravených makroekonomických agregátů, příp. požadující rozvoj samostatného environmentálního účetního systému zcela  nezávislého na systému národních účtů. Zároveň se  začala  vyvíjet  celá  řada  směrů  hledajících  možnost  vzájemné integrace  ekonomických 
a environmentálních informací na bázi stávající soustavy národních účtů při zvýšení jejich vypovídací schopnosti.
   Přes rozdíly mezi jednotlivými přístupy se protagonisté všech směrů shodují v cíli a poslání environmentálně orientovaného účetního systému. Cílem systému je vytvoření kvalitní informační základny pro environmentálně orientovaný rozhodovací proces na všech úrovních. Rozvoj a implementace samotného environmentálního a ekonomického účetního systému neznamená vyřešení problémů spojených se životním prostředím. Výstupy systému mají sloužit především jako podklad pro formulaci a usměrňování záměrů národohospodářské politiky a politiky životního prostředí. Systém by měl umožňovat jak modelování vlivu ekonomických a politických rozhodnutí na stav a vývoj životního prostředí, tak i popis jeho skutečného stavu. Environmentální účetní systém by měl umožnit prezentaci známých informací v nových souvislostech a zároveň by měl umožnit získávat zcela nové informace a identifikovat nové vazby a souvislosti.
   Systém environmentálního a ekonomického účetnictví navržený, metodicky popsaný a dále rozvíjený Statistickou divizí Organizace spojených národů představuje ucelený účetní systém, který integruje celou řadu přístupů zaměřených na implementaci ekologického faktoru do systému národních účtů. Představuje systém, který by měl sloužit k zachycení vzájemných interakcí mezi aktivitami společnosti a životním prostředím bez omezení či snížení vypovídací schopnosti systému národních účtů. Systém, jehož výstupy by se v budoucnosti měly stát nedílnou a velmi důležitou součástí podkladů pro formulaci národohospodářské politiky jako celku a explicitně i pro formulaci a upřesňování cílů politiky životního prostředí.
   Možnosti integrace jednotlivých přístupů k environmentálnímu účetnictví do společného účetního rámce, jejich koncepce, používané účetní a oceňovací metody jsou předmětem široké diskuse, a to jak na mezinárodní tak i na národní úrovni. Česká republika se stále aktivněji začíná do těchto diskusí zapojovat a výsledky aktivit zejména Ministerstva životního prostředí a Centra pro otázky životního prostředí Karlovy univerzity ukazují reálnost implementace některých modulů účetního systému i v našich podmínkách. Stejně tak ukazují, že zkušenosti získané v ČR mohou být využity při implementaci některých částí environmentálního účetního systému i v dalších zemích.
   Cílem monografie je podat souhrnný pohled na systém integrovaného environmentálního a ekonomického účetnictví – popsat možnosti jeho využití pro rozhodovací procesy v oblasti národohospodářské politiky, charakterizovat jeho strukturu a seznámit čtenáře s dosaženými teoretickými i praktickými výsledky na úrovni národních i mezinárodních institucí a organizací. V návaznosti pak prezentovat dosažené výsledky v oblasti praktické aplikace některých jeho modulů - konkrétně tvorby účtů výdajů na ochranu životního prostředí a matice národních účtů zahrnující účty životního prostředí pro Českou republiku.
   Lze předpokládat, že výstupy spojené s praktickou realizací uvedených modulů systému evironmentálního a ekonomického účetnictví  v  České republice, tak  jak  jsou  prezentovány v předložené publikaci, případně v rozsahově modifikované podobě, se stanou součástí Zprávy o stavu životního prostředí, kterou projednává vláda České republiky, Ročenky životního prostředí zpracovávané Českým ekologickým ústavem a v neposlední řadě i Statistické ročenky Českého statistického úřadu. Zároveň lze očekávat, že rozpracování a praktické testování dalších modulů systému přispěje ke zkvalitnění informační základny pro rozhodovací proces, související s formulací záměrů a cílů národohospodářské politiky a politiky životního prostředí.
   Autoři jednotlivých kapitol se snažili předložit jak souhrnný teoreticko-metodologický pohled na celý systém environmentálního účetnictví, tak i detailnější popis a charakteristiku některých částí systému. Základem monografie jsou v rozhodující míře výstupy projektu Ministerstva životního prostředí PPŽP/320/4/98, který byl zpracován pod názvem „Možnosti zavedení systému environmentálního účetnictví v ČR“, spolu s pracemi autorů v dané oblasti z předchozího období. S ohledem na určitý časový odstup mezi ukončením zmíněného projektu a předloženou monografií byly v zájmu zachycení aktuálního stavu problematiky některé části aktualizovány. Zároveň byly zařazeny nové kapitoly, předkládající čtenáři přehled nejnovějších poznatků a aktivit či podávající jiný, detailnější pohled na danou problematiku, resp. některé její části.
   Předložená publikace je určena pro širší čtenářskou obec, tzn. jak pro odborníky v oblasti národních účtů, s cílem ukázat environmentální aspekty ekonomických aktivit, tak pro ekology s cílem ukázat  možné ekonomické návaznosti, pro ekonomy  v oblasti životního  prostředí i pro studenty oboru ekonomika a politika životního prostředí.

1.   Systém environmentálního a ekonomického účetnictví   
      (SEEA), součást informační základny pro hodnocení 
      trvalE udržitelného rozvoje  

Bedřich Moldan, Iva Ritschelová

1.1  Trvale udržitelný rozvoj 

   Koncepce trvale udržitelného rozvoje se začala dostávat do širšího podvědomí a sehrávat důležitou úlohu v oblasti environmentální politiky zejména po Konferenci o životním prostředí v Rio de Janeiro v roce 1992.  Světové společenství se na této Konferenci shodlo, že trvale udržitelný rozvoj je jedinou cestou, jak dosáhnout ekonomického pokroku ve prospěch lidstva, aniž by se nevratně zničilo životní prostředí. Lidská civilizace na celém světě musí změnit svou současnou ekonomickou praxi, která má extenzivní a neudržitelný charakter. Nový směr hospodářského rozvoje musí šetrně využívat přírodních zdrojů, chránit bohatství přírody a celkově mít trvale udržitelný charakter. Světové společenství se shodlo na tom, že toto je obecným a společným cílem všech zemí světa, přičemž je ovšem nutno mít na mysli, že specifická situace jednotlivých zemí je rozdílná a jejich národní zájmy se mohou podstatně lišit.
   Většina vlád jednotlivých států a jiné veřejné i soukromé instituce a rozhodující činitelé se snaží prosadit cestu k trvale udržitelnému rozvoji. Jedním z důvodů, proč je tato zásadní změna obtížná, je skutečnost, že chybí nástroj pro hodnocení postupu v předpokládaném směru. Jinými slovy chybí vhodné indikátory, které by charakterizovaly a hodnotily míru dosaženého pokroku.
   V hlavním programovém dokumentu Konference o životním prostředí, v Agendě 21, v paragrafu 40.4 je uvedeno:
   „Všeobecně  používané  indikátory, jako  je  například  hrubý  národní  produkt  nebo  údaje o jednotlivých přírodních zdrojích či míře znečištění, neindikují v dostatečné míře, do jaké míry je nastoupena cesta směrem k trvalé udržitelnosti. Nepoužívá se metod, které by hodnotily interakce mezi rozvojem v jednotlivých sektorech, jako je například životní prostředí, růst populace, sociální a ekonomické otázky. Tyto metody zatím nejsou k dispozici. Je třeba vytvořit indikátory trvale udržitelného rozvoje, tak aby se postupně vytvořila pevná základna pro rozhodovací procesy na všech úrovních a aby se tak přispělo k dosažení trvalé udržitelnosti integrovaných systémů životního prostředí a rozvoje.“
   Současné aktivity na vývoji indikátorů trvalé udržitelnosti v rámci Komise pro trvale udržitelný rozvoj navazují na rozsáhlé zkušenosti řady institucí Spojených národů (UNSO, UNDP, UNEP, World Bank, ECE a další), vlád jednotlivých států mezinárodních a regionálních organizací  ( ECE, OECD a  další )  a  celé řady  akademických  institucí, nevládních  organizací 
a jiných výzkumných pracovišť (WRI, IUCN, WWF, ICSU, SCOPE a další).
   Předpokladem pro vypracování souboru indikátorů trvale udržitelného rozvoje je zásadní pochopení smyslu a významu tohoto konceptu. Existuje celá řada definic „trvalé udržitelnosti.“ Není zřejmě třeba zdůrazňovat, že jde o koncept velmi široký, který zasahuje  řadu oborů a disciplín. V rámci každé z těchto disciplin pak definice trvalé udržitelnosti zdůrazňuje poněkud jiné aspekty. 
   Článek 1 Deklarace z Rio de Janeiro konstatuje, že lidé jsou v centru trvale udržitelného rozvoje. Z toho plyne, že důraz na rozvoj lidské osobnosti musí být základní součástí definice trvale  udržitelného  rozvoje. Znamená  to  především odstranění chudoby  a zajištění  přístupu 
k dostatečné zdravotní péči, vzdělání, kulturu a základní sociální jistoty. Těchto cílů je možno dosáhnout jen prostřednictvím trvalého a dokonce i v mnoha zemích zrychleného ekonomického rozvoje.
   Uspokojování současných potřeb nesmí znemožnit, aby i příští generace mohly uspokojovat své vlastní potřeby. A to se týká zejména problematiky čerpání přírodních zdrojů. Využívání přírodních zdrojů v současné době by nemělo ohrozit zdroje pro budoucnost. Ekonomický systém by měl fungovat tak, aby nezmenšoval základnu přírodního kapitálu.

1.2   Indikátory trvale udržitelného rozvoje

   Základním cílem indikátorů trvalé udržitelnosti je poskytnout spolehlivé a jednoznačné měřítko, do jaké míry je dosahováno pokroku směrem k trvalé udržitelnosti. Indikátory nejsou schopny samy o sobě zajišťovat řešení problémů ať již např. ekologických nebo rozvojových, ale umožňují indikovat směry vývoje, a jsou tedy pro směrování tohoto vývoje předpokladem. Indikátory napomáhají porozumění podmínkám životního prostředí a rozvoje a měly by odhalovat trendy, které mohou mít pozitivní i negativní charakter. Tím, že jsou nebo budou schopny sledovat změny v průběhu času, mohou přispět k posouzení účinnosti a úspěšnosti jednotlivých opatření a strategických rozhodnutí. To je důležité zejména z hlediska nutnosti úprav a zpřesňování jednotlivých rozhodnutí v průběhu vývoje tak, aby společnost co nejúčinněji směřovala k trvale udržitelnému rozvoji.
   Indikátory je třeba odlišovat od základních dat, údajů, ale je třeba mít na zřeteli, že mezi oběma pojmy není zcela jasná hranice. Charakter indikátorů mohou mít i jednotlivá data, pokud jsou skutečně klíčová, mají jednoznačnou vypovídací schopnost a jsou v dané souvislosti relevantní. Obvykle však jsou indikátory konstruovány na základě vztahů mezi jednotlivými údaji, jejich vzájemnými poměry, údaji o časových změnách a podobně. Trvalá udržitelnost je koncept velmi složitý a má řadu významů podle toho, v jaké souvislosti je nahlížen. Lze tedy očekávat, že vývoj v oblasti indikátorů trvalé udržitelnosti bude záležitostí dlouhodobou, a my se nacházíme teprve na jeho počátku.
   I v minulosti byly hledány indikátory hodnocení úspěšnosti hospodářského rozvoje a dnes považujeme za samozřejmé, že hospodářský vývoj je hodnocen makroekonomickými agregáty jako jsou národní produkt, domácí produkty apod. Rovněž aktivity UNDP v oblasti indexu rozvoje lidské osobnosti jsou velmi úspěšné a instruktivní.
   Indikátory trvalé udržitelnosti musí splňovat celou řadu požadavků. Především musí být snadno pochopitelné a interpretovatelné. Budou zřejmě mít agregovaný charakter. Agregace však nesmí znamenat zkreslení či snížení vypovídací schopnosti. Používané jednotky musí  být jasně definovány, musí být jednoduché a všeobecně známé. Indikátory musí být založeny na v maximální možné míře spolehlivých datech. Počet indikátorů by neměl být vysoký, naopak by jich měl být co nejmenší počet s maximální vypovídací schopností. Nejdůležitější je, aby indikátory měly jasnou vypovídací schopnost a byly relevantní vzhledem k danému cíli.
   Indikátory musí splňovat nároky různých skupin uživatelů, mezi něž patří vlády, mezivládní a mezinárodní organizace, rozhodující orgány ve veřejném i soukromém sektoru, nevládní organizace, vědecké a vzdělávací instituce a široká veřejnost. Důležitým aspektem při rozvoji indikátorů je jejich měřítko, ať již po stránce geografické - globální, regionální, národní nebo místní ‑ nebo po stránce jednotlivých oborů lidské činnosti. Většina údajů se týká jednotlivých zemí, to znamená, že pravděpodobně se soustředí pozornost na měřítko geografické, kterému bude podřízeno hledisko jednotlivých oborů lidské činnosti.
   Trvale udržitelný rozvoj zahrnuje velmi široké spektrum činností v nejrůznějších oblastech. V současné fázi rozvoje indikátorů jsou hlavní aktivity zaměřeny na rozvoj indikátorů v šesti hlavních oblastech:
1.	Populace a rozvoj lidské osobnosti
2.	Ekonomická výkonnost společnosti
3.	Přírodní zdroje
4.	Eko-systémy (jejich stav a zatížení)
5.	Modely výroby a spotřeby akceptovatelné pro udržitelný rozvoj
6.	Integrace environmentálních aspektů do rozhodovacích procesů 
   Jedním z  významných zdrojů řady indikátorů trvale udržitelného rozvoje spadajících do uvedených šesti skupin a především do skupin 3-5 je také systém integrovaného environmentálního a ekonomického účetnictví. 

1.3  Environmentální účetnictví

   Formulace a prosazování trvale udržitelné, environmentálně orientované a zároveň sociálně akceptovatelné národohospodářské politiky záleží ve velké míře na rozvoji informačního systému. Základním informačním systémem pro formulování a usměrňování národohospodářské politiky je v současné době v rozhodující míře systém národních účtů (SNA). Konvenční systém národních účtů tvoří účetní rámec určený pro kompilaci a prezentaci ekonomických dat, ekonomických indikátorů. Slouží účelu, pro který byl vyvinut, tzn. vytvářet podklad pro ekonomické analýzy, pro rozhodovací a řídící proces společnosti. Účty jsou koncipovány tak, aby výstupy poskytovaly relevantní informace o vývoji výkonnosti ekonomiky. SNA zachycují dvě základní ekonomické kategorie: toky statků a služeb a zásoby kapitálu využívaných pro tvorbu těchto statků a služeb, obojí měřeno a vyjádřeno v peněžních jednotkách. Cílem SNA tedy není měřit pouze toky statků a služeb jako výsledků společenských aktivit (měřených a vyjadřovaných základními makroekonomickými agregáty hrubý nebo čistý domácí produkt), ale měřit i zásoby kapitálu jako měřítko bohatství společnosti. 
   Systém environmentálního a ekonomického účetnictví (SEEA) jako satelitní systém k výše charakterizovanému systému národních účtů vytváří prostor pro implementaci ekologického faktoru do tohoto systému a identifikaci příspěvku životního prostředí a jeho jednotlivých složek pro ekonomický rozvoj společnosti. Zároveň s tím vytváří prostor pro indikaci udržitelnosti využívání životního prostředí z hlediska budoucích generací. 
   To znamená, že SEEA představuje a v budoucnosti by mohl ještě výrazněji než doposud představovat velmi důležitou součást informačního systému pro tvorbu souboru indikátorů trvale udržitelného rozvoje. 
   Je samozřejmé a bylo by naivní se domnívat, že „pouhá“ implementace environmentálního aspektu do systému národních účtů vyřeší problematiku formulace a usměrňování politiky trvale udržitelného rozvoje. Je však prvním krokem k systematickému hodnocení situace        a formulaci návrhů na řešení ekologických problémů. Ekonomický systém není sám o sobě schopen vytvořit podmínky pro kvalitativní rozvoj životního prostředí, pokud není provázán spolu s environmentálním systémem informačními toky, které umožní popsat a pochopit jejich vzájemné vazby. 
   V následujícím jsou popsány možnosti využití výstupů jednotlivých modulů SEEA pro indikaci trvalé udržitelnosti rozvoje společnosti, pro hodnocení účinnosti a environmentální náročnosti  opatření národohospodářské a environmentální politiky. 

1.3.1  Výdaje na ochranu životního prostředí

   Údaj o výdajích na ochranu životního prostředí je v mnoha zemích doposud považován za základní indikátor vlivu společnosti na životní prostředí. Vysoká nebo vzrůstající úroveň výdajů na ochranu životního prostředí by však měla být vždy posuzována v souvislosti s aktuálním stavem životního prostředí v dané zemi a zároveň s ohledem na efektivnost vynakládaných finančních prostředků. Přímé výdaje vlády, jednotlivých ekonomických subjektů, již v menší míře domácností jsou ve většině zemí, s ohledem na implementaci principu přímé odpovědnosti znečišťovatele, tzn. principu „znečišťovatel platí“, poměrně snadno identifikovatelné a kvantifikovatelné. Při postupném přechodu z koncových „end of pipe“ technologií na integrované, ekologicky vhodnější technologie je identifikace a následně kvantifikace těchto výdajů stále obtížnější.
   Přes zmíněné problémy řada informací o výdajích na ochranu životního prostředí může být poměrně jasně identifikována. SEEA proto navrhuje segregovat tyto výdaje ze systému národních účtů v souladu s klasifikací aktivit na ochranu životního prostředí EHK OSN. Shromažďování informací o výdajích na ochranu životního prostředí podniků, domácností, vlády je považováno ze velmi důležité minimálně ze dvou důvodů:
•	Informace slouží k identifikaci a kvantifikaci nákladů vynakládaných v jednotlivých odvětvích národního hospodářství společně s identifikací vlivu na konkurenceschopnost   a výkonnost jednotlivých odvětví. Tyto náklady představují náklady vyvolané legislativními a ekonomickými opatřeními v oblasti ochrany životního prostředí.
•	Informace slouží k identifikaci a kvantifikaci výnosů stejně jako nákladů spojených           s ochranou životního prostředí ve smyslu identifikace objemů a směrů finančních toků       v dané oblasti. Náklady jednoho odvětví jsou výnosy pro odvětví druhé. Oblast ochrany životního prostředí je obecně jedním z nejrychleji se rozvíjejících „odvětví“. Informace     o výnosech a nákladech spojených s ochranou životního prostředí umožňují ekonomům identifikovat rozsah, v jakém domácí ekonomické subjekty profitují z rozvoje eko-průmyslu, rozsah,  v jakém je ovlivňována jejich konkurenceschopnost.

1.3.2  Účty ztráty potenciálu životního prostředí

Čerpání přírodních zdrojů

   Tvorba účtů zachycující čerpání přírodních zdrojů je důležitá zejména pro země, jejichž ekonomika je silně závislá na přírodních zdrojích jako dřevu, nerostných surovinách, rybářství, zemědělské produkci apod. Započítávání příjmu z přírodních zdrojů bez započítávání ztrát jejich kapacity, ztrát plynoucích z jejich neobnovitelnosti, je základní chybou ekonomických analýz s důsledky a implikacemi pro budoucí generace. Spotřeba vytvořeného kapitálu je v národním a podnikovém účetnictví započítávána. Je však třeba, aby byla rozšířena i na spotřebu přírodního kapitálu. Řada studií, které byly doposud zejména v rozvojových zemích realizovány, ukazuje na velké rozdíly mezi environmentálně neupravenými a upravenými národními účty - makroekonomickými agregáty. Skutečně ekonomicky orientovaný management, zamýšlející se i nad rozvojem budoucích generací, musí nutně chápat čerpání přírodních zdrojů jako spotřebu kapitálu, a nikoliv jako přidanou hodnotu, jak je tomu doposud. V systému environmentálního a ekonomického účetnictví je čerpání přírodních zdrojů chápáno jako nákladová položka a tyto náklady jsou zahrnovány do účtu produkce a účtu tvorby důchodu.

Degradace a znečišťování životního prostředí

   Propočty nákladů na degradaci a znečišťování životního prostředí není možné realizovat stejným způsobem jako náklady na čerpání přírodních zdrojů, neboť se jedná zásadně o netržní, monetárně neoceněné vlivy ekonomických aktivit.
   Vyjádření negativních vlivů poškozeného životního prostředí, i když jde o ne zcela přesné ocenění, dává politikům a ekonomům představu o rozsahu daného vlivu. Stejně tak jako u nákladů na čerpání přírodních zdrojů i u nákladů spojených s poškozeným životním prostředím je žádoucí tyto náklady postupně propojit s aktivitami, které jsou za tyto náklady zodpovědné, v rámci input - output účetní struktury.
   Informace o nákladech spojených s čerpáním přírodních zdrojů a degradací životního prostředí poskytují ekonomům, politikům, tvůrcům národohospodářské politiky nástroj pro environmentální úpravu makroekonomických agregátů, modelování vlivů dopadů národohospodářské a ekologické politiky na tyto agregáty, ale i nástroj umožňující zkvalitnění procesu hodnocení projektů apod.
   Oceňování vlivu a dopadu znečišťujících látek je záležitostí velmi obtížnou, proto v řadě zejména průmyslově vyspělých zemí jsou prezentovány fyzické údaje o produkovaných znečišťujících látkách bez jejich následného monetárního ocenění. To je přístup aplikovaný např. Nizozemským statistickým úřadem v rámci tzv. Matice národních účtů, zahrnující účty životního prostředí (NAMEA).

1.3.3  Environmentálně upravené makroekonomické agregáty

   Z hlediska indikace trvalé udržitelnosti rozvoje společnosti budou sehrávat velmi důležitou úlohu environmentálně upravené základní makroekonomické agregáty. Makroekonomický agregát hrubý domácí produkt (HDP) - jeho výše, míra růstu, příp. členění dle jednotlivých odvětví, je obecně považován za nejdůležitější indikátor výkonnosti ekonomiky a strukturálních změn. Vezmeme-li do úvahy, že tento indikátor zcela opomíjí vliv společenských aktivit na životní prostředí, pak je zřejmé, že v podobě, v jaké je prezentován, podává značně zkreslenou informaci o skutečné produkci a spotřebě společnosti.
   Tento agregát není schopen odrážet environmentálně udržitelnou úroveň rozvoje společnosti do chvíle, dokud nebude upraven o skutečnou spotřebu kapitálu. Po odpočtu spotřeby vyprodukovaného kapitálu společně s náklady spojenými s čerpáním přírodních zdrojů a znečišťováním a poškozováním životního prostředí dostaneme indikátor nazývaný environmentálně upravený domácí produkt (EDP).
   Takto upravený indikátor je schopen mnohem reálněji odrážet skutečnou tvorbu a spotřebu zboží a služeb. Je evidentní, že s ohledem na rostoucí environmentální náklady EDP bude pod úrovní HDP. V závislosti na environmentální náročnosti ekonomických aktivit společnosti se nůžky mezi oběma indikátory mohou rozvírat. Započtení nákladů spojených se spotřebou přírodního kapitálu, ovlivní vedle environmentálně upraveného čistého domácího produktu také ukazatel tvorby kapitálu při vzniku ukazatele environmentálně upravená čistá tvorba kapitálu (ECF).
   Pokud environmentálně upravená čistá tvorba kapitálu by byla negativní, pak by indikovala neudržitelnost rozvoje dané společnosti. V případě kladné hodnoty by indikovala, že environmentální ztráty jsou menší než čisté úspory/investice.
   Při interpretaci environmentálně upravených agregátů je třeba brát do úvahy, že jejich monetární hodnota záleží na dvou faktorech: na fyzickém množství spotřebovávaného přírodního zdroje a na tržní ceně zdroje. Tržní cena přírodního zdroje, ostatně jako každá cena, která není určena dokonale konkurenčním prostředím, se může z roku na rok měnit bez ohledu na fyzický dostatek či nedostatek přírodního zdroje. Je tedy možná situace, kdy při vyšší spotřebě přírodních zdrojů se cena bude snižovat, tzn. náklady na čerpání přírodních zdrojů budou klesající. V zájmu zabránění zavádějící a mylné interpretace daných údajů je nezbytné doplňovat údaje v monetárním vyjádření i souvisejícími ukazateli ve fyzických jednotkách.
   Pozitivně je třeba hodnotit rovněž schopnost environmentálně upravených účtů poskytnout environmentálně upravené ukazatele v členění podle jednotlivých sektorů a odvětví. Toto umožňuje identifikovat zdroj nadhodnocené produkce, producenty znečišťujících látek,          a v neposlední řadě i směry a objemy finančních toků spojených s realizací politiky životního prostředí. Environmentálně modifikované účty na nižší než makroúrovni umožňují tvorbu modelů dopadů a vlivů internalizace environmentálních nákladů na jednotlivé sektory či odvětví.
   Práce na indikátorech trvalé udržitelnosti a systému environmentálního účetnictví je úkolem dlouhodobým, na kterém se bude v mezinárodním měřítku nepochybně pracovat ještě mnoho let. Z hlediska transformace České republiky k trvalé udržitelnosti by měly mít aktivity v oblasti tvorby daných indikátorů a tím i aktivity v oblasti tvorby a rozvoje environmentálního účetnictví vysokou prioritu.

2.  APLIKACE SEEA V OBLASTI NÁRODOHOSPODÁŘSKÉ 
     A ENVIRONMENTÁLNÍ POLITIKY

Iva Ritschelová

   Systém národních účtů představuje základní informační systém pro formulování a usměrňování národohospodářské politiky. Systém environmentálního a ekonomického účetnictví (SEEA), jako satelitní systém k SNA, poskytuje prostor pro identifikaci příspěvku životního prostředí a jeho jednotlivých složek pro ekonomický rozvoj společnosti a pro indikaci udržitelnosti využívání životního prostředí z hlediska budoucích generací. To znamená, že tvoří a v budoucnosti by mohl ještě výrazněji než doposud představovat velmi důležitou součást informačního systému pro formulování a usměrňování záměrů národohospodářské i environmentální politiky.
   V následujícím textu jsou popsány možnosti a způsoby využití výstupů systému environmentálního a ekonomického účetního systému (SEEA) v oblasti:
•	národohospodářské politiky,
•	environmentální  politiky. 
   V žádném případě se nejedná o přehled vyčerpávající. Cílem kapitoly je poskytnout čtenáři základní představu o způsobech aplikace daného systému s vědomím, že možnosti využití systému se budou zvyšovat spolu s rozvojem a zdokonalováním systému. 

2.1  Aplikace v oblasti národohospodářské politiky

   Jedním z cílů SEEA, jak již bylo v předchozí subkapitole indikováno, je přispět a napomoci ke zkvalitnění rozhodovacího procesu při formulaci záměrů národohospodářské politiky, jejímž výchozím informačním systémem je v rozhodující míře klasický systém národních účtů.
   Výstupy SEEA mohou přispět k podpoře a zkvalitnění národohospodářské politiky v několika směrech:
•	hodnocení výkonnosti ekonomiky,
•	usměrňování národohospodářské politiky,
•	hodnocení účinnosti národohospodářské politiky.

Hodnocení výkonnosti ekonomiky 

   Proces formulování národohospodářské politiky začíná hodnocením výkonnosti ekonomiky v předchozím období. Tradičním indikátorem vytvořené přidané hodnoty společnosti je hrubý domácí produkt (HDP). Ukazatelem s vyšší vypovídací schopností z hlediska ekonomické udržitelnosti je čistý domácí produkt (NDP). Zmíněné ukazatele, spolu s doplňujícími ukazateli jako obchodní bilance, bilance státního rozpočtu, nezaměstnanost, inflace, jsou užívány k formulování dalších záměrů a rozhodnutí národohospodářské politiky. 
   Environmentálně upravené makroekonomické agregáty mění výrazně informační základnu pro hodnocení ekonomické výkonnosti společnosti. Čerpání přírodních zdrojů a poškozování životního prostředí vyjádřené v peněžních jednotkách a odečtené od čistého domácího produktu přináší nový indikátor - environmentálně upravený čistý domácí produkt (EDP) jako sumu environmentálně upravených přidaných hodnot.
   Čistý domácí produkt představuje čistou přidanou hodnotu společnosti, vytvořenou v průběhu účetního období, po odečtení spotřeby nejen vytvořeného kapitálu, ale i nevytvořeného přírodního kapitálu. Daný ukazatel proto poskytuje podstatně realističtější pohled na skutečnou výkonnost ekonomiky. 
   Užití environmentálně upraveného domácího produktu umožňuje zahrnout environmentální aspekty do klasické národohospodářské politiky. Pokud by byl EDP využíván jako indikátor ekonomického růstu a makroekonomická a odvětvová politika by byla zaměřena na jeho maximalizaci, pak by bylo možné zacházet s nevyprodukovaným přírodním kapitálem stejně jako s vyprodukovaným kapitálem. Cílem potom bude podpora jak ekonomické výkonnosti tak i podpora všech environmentálních služeb. Maximalizace růstu pouze hrubého a čistého domácího produktu může vést k poklesu environmentálně upraveného domácího produktu.
   Užití environmentálně upraveného domácího produktu místo hrubého či čistého domácího produktu může motivovat tvůrce národohospodářské politiky při volbě aktivit podporujících ekonomický růst společnosti, aby bráli do úvahy ekonomickou úlohu přírodního kapitálu stejně jako hodnotu vytvořeného kapitálu.
   Obavy před využitím environmentálně upraveného domácího produktu místo klasického ukazatele domácího produktu jsou spojeny zejména s obavami o ztrátu nástroje, umožňujícího mezinárodní komparaci jednotlivých ekonomik. Komparaci, která je využívaná pro porovnávání výkonnosti ekonomik, alokaci mezinárodní pomoci, identifikaci investičních možností. Tyto obavy jsou však v dané fázi neopodstatněné, neboť environmentální účetnictví na současné úrovni rozpracování, při existenci velkého množství diferencovaných přístupů k environmentálnímu účetnictví, včetně řady technik oceňování, pokrytí přírodních zdrojů apod., mezinárodní komparaci zatím neumožňuje. V momentě, kdy tato komparace bude možná, se bude jednat spíše než o komparaci úrovně EDP jednotlivých ekonomik o srovnání mezi EDP a GDP s cílem porovnat celkovou spotřebu kapitálu (včetně přírodního kapitálu)     a o komparaci mezi EDP a NDP s cílem porovnat spotřebu přírodního kapitálu. Na velkých rozdílech podílů mezi uvedenými ukazateli je možné demonstrovat závazek vlády chránit přírodní zdroje dané společnosti. Možné negativní důsledky tohoto srovnání ve smyslu poškození mezinárodní reputace dané ekonomiky jsou cenou za závazky, které daná vláda k životnímu prostředí má. Pohlédneme-li na problém z druhé strany, pak je možné očekávat, že potřeba snížení velkého závazku vyvolá tlak např. i na zintenzivnění mezinárodní finanční podpory. 

Usměrňování národohospodářské politiky

   Při formulaci cílů národohospodářské politiky zaměřených na dosažení ekonomického         a environmentálně udržitelného rozvoje společnosti je možné používat výstupy zejména účtů přírodních zdrojů, vyjádřených v peněžních jednotkách pro stanovení plateb za čerpání přírodních zdrojů. Cílem je přinutit domácnosti a podniky k internalizaci jejich environmentálních nákladů. Platby mohou mít řadu podob, jako např. poplatky, daně apod. Využití výnosů   z těchto plateb závisí na společenských prioritách. V případě, že prioritou je dosažení makroekonomické stability, výnosy budou použity zřejmě na zajištění udržitelnosti kapitálu, který zajišťuje alespoň stávající úroveň důchodu. V případě, že prioritou je dosažení ekologické stability, výše poplatků a daní musí pokrývat náklady na udržení a výnosy budou použity na investice do udržení zásob přírodního kapitálu a na ochranu jejich ekologické a ekonomické funkce. 
   Informace o výdajích na ochranu životního prostředí mohou přispět k rozvoji ekoprůmyslu identifikací oblastí vhodných pro realizaci ekologických investic. Dále ke stimulaci výrobních aktivit informacemi o dovozu a vývozu environmentálních služeb a výrobků. Popis výdajů domácností, vlády a podniků na životní prostředí může indikovat podíl  jednotlivých sektorů na environmentální politice. 
   Informace o environmentálně upravené přidané hodnotě v členění podle jednotlivých odvětví mohou přinést diametrálně odlišný pohled na skutečné postavení daného odvětví ve společnosti z hlediska jejího trvale udržitelného rozvoje. Zároveň pak mohou upozornit na možnosti posílení úlohy některých odvětví.
   Změna odvětvové struktury národního hospodářství podporovaná zahraničními finančními  a rozvojovými institucemi je v mnoha rozvojových zemích hlavním cílem národohospodářské politiky. Výstupy environmentálního účetnictví jsou jedním z informačních nástrojů, který by mohl napomoci k implementaci ochrany přírodních zdrojů do fiskální politiky, obchodní politiky, směnného kurzu apod. Jsou obecně známy případy, kdy z důvodu nízkých dovozních cen jsou uměle drženy nízké domácí ceny za cenu vysokých vývozů přírodních zdrojů. 
 
Hodnocení účinnosti národohospodářské politiky

   Účinnost hospodářské politiky může být měřena růstem environmentálně upraveného domácího produktu (EDP). Nárůst EDP představuje, že přidaná hodnota je tvořena z hlediska životního prostředí a z hlediska trvale udržitelného rozvoje vhodnějším způsobem, než tomu bylo v předchozích letech.  
   Srovnání EDP a NDP charakterizuje účinnost hospodářské politiky v oblasti ochrany životního prostředí a snižování náročnosti ekonomiky na spotřebu neobnovitelných přírodních zdrojů. Snižující se rozdíl mezi uvedenými agregáty indikuje buď zvyšující se účinnost ochrany přírodních zdrojů, nebo snižovaní objemu vytvořené přidané hodnoty nebo obojí.  Porovnání přidané hodnoty upravené o čerpání přírodních zdrojů s čistým domácím produktem  indikuje čerpání přírodních zdrojů na jednotku čistého domácího produktu. Porovnání přidané hodnoty upravené o čerpání přírodních zdrojů a poškozování životního prostředí s čistým domácím produktem indikuje environmentální náklady na jednotku vytvořené přidané hodnoty. Tyto podíly je možné propočítávat i na odvětvové úrovni. V delší časové řadě potom daný ukazatel charakterizuje změny vlivu jednotlivých ekonomických aktivit na životní prostředí. 
   Dalším indikátorem může být porovnání poměru mezi NDP a konečnou spotřebou               a přidanou hodnotou upravenou o čerpání přírodních zdrojů a poškozování životního prostředí a konečnou spotřebou. Tímto způsobem je možné identifikovat rozsah, v jakém spotřeba ovlivňuje životní prostředí. V delší časové řadě lze dokumentovat změny v modelu spotřeby společnosti. Porovnáním environmentálně upravené hrubé tvorby kapitálu s environmentálně upraveným domácím produktem získáme indikaci rozsahu investic do přírodních zdrojů. 
   Výše uvedené příklady jsou pouze částí možného použití environmentálně upravených ukazatelů pro hodnocení účinnosti národohospodářské politiky. Bylo by možné zmínit analýzy produktivity přírodního kapitálu, analýzy bilance státního rozpočtu apod. S dalším rozvojem SEEA a jeho praktickou aplikací lze očekávat, že i možnosti jeho využití pro hodnocení účinnosti národohospodářské politiky se budou nadále rozšiřovat.

2.2  Aplikace v oblasti environmentální politiky 

   Využití environmentálního účetnictví pro podporu environmentální politiky může mít řadu podob. Nejčastěji se hovoří o následujících oblastech:
•	identifikace priorit v oblasti životního prostředí,
•	identifikace oblastí největšího ekologického zatížení,
•	formulace záměrů environmentální politiky a hodnocení její účinnosti,
•	nástroj pro mezinárodní environmentální management.
  
 Identifikace priorit v oblasti životního prostředí

   Údaje o nevytvořeném přírodním kapitálu, znečištění a degradaci životního prostředí umožňují identifikovat hlavní environmentální problémy a vztáhnout je k ekonomickým aktivitám, které je způsobují. Tyto informace mohou být využity při tvorbě norem a limitů     v oblasti životního prostředí, s cílem vyhodnotit vážnost ekologických problémů a stanovit priority a postupy pro jejich řešení. Omezené možnosti komparace agregace údajů ve fyzických jednotkách vyvolávají potřebu vyjadřovat environmentální účty též v peněžních jednotkách.  

   Identifikace oblastí největšího ekologického zatížení

   Účty nabídky a užití přírodních zdrojů a input-output struktura SEEA umožňují při využití odvětvové klasifikace ekonomických činností identifikovat odvětví, příp. technologie, které se nejvýrazněji podílí na čerpání a degradaci přírodních zdrojů, které nejvýrazněji znečišťují a poškozují životní prostředí. Účty vyjádřené v monetárních jednotkách zase umožňují kvantifikovat podíl jednotlivých odvětví na celkových ekologických nákladech vzniklých v průběhu účetního období.

   Formulace záměrů environmentální politiky a hodnocení její účinnosti

   Informační základna zajišťovaná systémem environmentálního a ekonomického účetnictví muže být využívaná pro indikaci ekonomické náročnosti ekologické politiky. Náklady na snížení produkce emisí indikují nejen nejefektivnější technologie na ochranu životního prostředí, ale zároveň slouží i k propočtu celkových nákladů spojených s dosažením cílů ekologické politiky. V členění podle jednotlivých sektorů, odvětví slouží pro indikaci dodatečných finančních požadavků ekologické politiky na daná odvětví a sektory. 
   Výstupy ze systému environmentálního účetnictví mohou zajistit a podpořit informacemi všechny druhy nástrojů environmentální politiky. Proces hodnocení vlivů na životní prostředí (EIA) je jednou z oblastí, kde je možné velmi účinně využívat zejména informace o emisních koeficientech, spojených se vstupy a výstupy výrobního procesu. Účty přírodních zdrojů mohou zase napomáhat při identifikaci a hodnocení udržitelnosti čerpání přírodních zdrojů. Propojení informací o vytvořeném a nevytvořeném kapitálu s jednotlivými odvětvími umožňuje tvorbu modelu čerpání přírodních zdrojů a v návaznosti pak dává podklad pro formulaci opatření zaměřených na jeho případnou změnu.
   Efektivnost a účinnost ekologické politiky může být hodnocena kromě jiného i pomocí propojení informací o výdajích na ochranu životního prostředí s dalšími environmentálními indikátory v dlouhodobější časové řadě. Zároveň je možné dané informace využít  na podporu opatření směřujících ke změně společenského modelu spotřeby a výroby. 
   Informace o výdajích na ochranu životního prostředí jsou z mezinárodního pohledu důležitým podkladem pro hodnocení konkurenceschopnosti ekonomiky. Mezinárodní příp. meziodvětvové srovnání environmentálních nákladů na jednotku produkce může poskytnout indikátor environmentálních komparativních výhod, tzn. indikovat, které odvětví je schopno vyrábět při nejnižších environmentálních nákladech.

   Nástroj pro mezinárodní environmentální management

   Informace systému environmentálního a ekonomického účetnictví mohou být využívány jako jeden z nástrojů pro hodnocení přeshraničních toků emisí a odpadů. Informace o tocích mezi danou zemí a zbytkem světa jsou v současné chvíli v účetním systému zachyceny         ve fyzických jednotkách. V momentě, kdy bude účetní systém schopen vyjádřit tyto toky v peněžních jednotkách, bude vstup a výstup těchto residuí upravovat negativně či pozitivně hodnotu environmentálně upraveného národního důchodu. Oba typy informací, tzn. vyjádřené jak ve fyzických tak i peněžních jednotkách, přispějí k rozvoji mezinárodní strategie na řešení těchto problémů a řešení finanční kompenzace příjemcům znečištění. 

2.3  Modelování v oblasti národohospodářské a environmentální politiky

   Významnou oblastí uplatnění environmentálního účetnictví v oblasti národohospodářské      i environmentální politiky je oblast modelování vlivu aktivit společnosti na životní prostředí   a zpětně vlivu životního prostředí na ekonomiku. Účetní systém detailně popisující materiálové a energetické vstupy do ekonomiky poskytuje prostor pro modelování vlivů politiky životního prostředí na ekonomiku jako celek.
   Struktura tabulek nabídky a užití a input-output tabulek umožňuje identifikovat způsob rozdělování výstupů jednotlivých odvětví mezi konečnou spotřebu a vstupy do ostatních odvětví. Daný systém poskytuje velmi důležitý pohled na skutečnou vnitřní strukturu ekonomiky a zároveň umožňuje identifikovat, modelovat a chápat vlivy environmentální politiky ve všech jejích souvislostech. Tzn. jestliže opatření environmentální politiky budou zaměřena na jedno konkrétní odvětví a na jednu konkrétní technologii poškozující a znečišťující životní prostředí, bude možné modelovat a sledovat vliv daného opatření v první fázi na dané odvětví jako takové, ale následně i na ekonomiku jako celek. Dodatečně pak nejen v daném časovém období, ale pro různé časové periody, různé územní celky apod.
   Výše uvedené lze považovat za poměrně silný argument ve prospěch environmentálního účetnictví. Jeho struktura je velmi podobná klasickému systému národních účtů, se kterým je systém environmentálního účetnictví velmi úzce propojen. Propočet jednotlivých agregátů    je postaven na stejném základě, stejně tak jako i jejich definice. Nové řádky do matice národních účtů mohou být doplňovány pro užití nevyprodukovaných přírodních statků a služeb, jakými jsou ovzduší, voda, půda, nerostné suroviny, které jsou primárním vstupem do ekonomiky. Stejně tak i nové sloupce zachycující produkci emisí znečišťujících látek do ovzduší, vody, půdy. Tyto vstupy stejně jako výstupy mohou být vyjádřeny v peněžních a ve fyzických jednotkách. V kompletním systému bude vztah mezi těmito materiálovými a energetickými vstupy a výstupy vyjádřen obdobně, jako je tomu u klasického systému národních účtů mezi příjmy, výdaji a přidanou hodnotou.
   Konstrukce kompletního environmentálního input - output systému je nesmírně rozsáhlým a obtížným úkolem. Stejně tak je třeba brát do úvahy problémy se srovnatelností výstupů pro jednotlivé země, která bude ovlivněna volbou priorit v oblasti čerpání, znečišťování a degradace životního prostředí. Nelze tedy předpokládat, že by realizace a naplnění tohoto účetního systému byly možné v krátkém časovém horizontu.

3.   TEOReTICKO-METODOLOGICKÁ VÝCHODISKA SYSTÉMU          
      ENVIRONMENTÁLNÍHO A EKONOMICKÉHO ÚČETNICTVÍ

Iva Ritschelová

   Následující kapitola popisuje teoreticko - metodologická východiska systému environmentálního a ekonomického účetnictví (SEEA), pokouší se zachytit a zhodnotit dosavadní vývoj  a dosažené výsledky v oblasti tvorby a rozvoje environmentálního účetnictví. První část je věnována popisu obecné struktury integrovaného systému ekonomického a environmentálního účetnictví. Následně je pozornost věnována přehledu nejvýznamnějších aktivit, které byly v  oblasti environmentálního účetnictví realizovány.
   Přílohy podávají podrobnější informace týkající se Evropského systému národních účtů, základní struktury systému národních účtů, problematiky statků a služeb v oblasti životního prostředí a problematiky přírodních aktiv. 

3.1  Systém národních účtů a jeho vztah k životnímu prostředí

   Systém národních účtů (SNA) je základní informační základnou pro zpracování ekonomických analýz, prognóz a tvorbu strategie dalšího rozvoje společnosti. Je tvořen základními národními účty charakterizujícími zdroje a užití produkce, dále pak meziodvětvovými bilancemi (input-output tabulky) a bilancemi jednotlivých sektorů. SNA tvoří soustavu více či méně vzájemně provázaných částí, které poskytují široké spektrum informací o reprodukčním procesu národního hospodářství. SNA je v širokém povědomí chápán jako účetní systém užívaný pro výpočet základních makroekonomických agregátů typu domácí a národní produkt, spotřeba, tvorba kapitálu. Skutečností však je, že tyto ukazatele jsou pouze částí informací, které SNA může poskytnout.
   SNA byl od roku 1953, kdy byla publikována zpráva o standardizované soustavě národních účtů, několikrát revidován. Revizi si vyžádaly zvyšující se požadavky na úplnější                    a podrobnější informace o hlavních ekonomických tocích a stavových veličinách. Tyto požadavky byly spojeny mj. i s kritikou systému, poukazující na to, že poskytované informace o reprodukčním procesu nezohledňují všechny jeho aspekty. Konkrétně, současný systém národních účtů a jeho základní makroekonomické agregáty nepopisují změny přírodních zdrojů. Mimo účty zůstávají také např. služby produkované domácnostmi, změny ve volném čase, nerovnost v rozdělování příjmu mezi jednotlivé osoby apod.
   Obecně lze tedy říci, že SNA nepostihuje jevy, zásoby a toky, které není možné nebo je velmi obtížně vyjádřit monetárně. Jako příklad je možno uvést:
•	vliv společenských aktivit na životní prostředí, který je lépe popsatelný změnami v počtu žijících druhů, poškozením lesů, objemem odpadů, radiací atd. vyjádřenými ve fyzických jednotkách,
•	produkci domácností, kterou dokážeme lépe vyjádřit v časových jednotkách než monetárně,
•	proces vzdělávání, který je srozumitelněji vyjádřitelný typem absolvované školy, počtem studentů, průměrným počtem let strávených na škole atd.
   Zahrnutí řady dalších momentů a jevů (mnohdy velmi obtížně kvantifikovatelných či monetárně vyjádřitelných) přímo do základních účtů SNA, by mohlo způsobit jejich přetížení, negativně ovlivnit jejich vypovídací schopnost a v neposlední řadě i ovlivnit mezinárodní srovnatelnost výstupů. Z tohoto důvodu bylo rozhodnuto hledat řešení mimo základní účetní rámec. Revize SNA v roce 1993 zavádí proto novou účetní kategorii tzv. satelitní účty.
   Satelitní účty umožňují zachytit a získat doplňkové informace o jevech, dotýkajících se více nebo méně všech sektorů národního hospodářství. Dovolují rozšířit ústřední rámec SNA o další, doplňující ukazatele a propojit jevy charakterizované údaji ve fyzických jednotkách    s monetárně vyjádřenými veličinami účetního systému. Těmto účtům je přikládán značný význam pro jejich flexibilitu, umožňující specifický pohled na důležité společenské jevy při zachování dostatečné návaznosti na základní účty.
   Tato návaznost je zajištěna shodným principem výstavby těchto účtů, který vychází ze základní koncepce a klasifikací standardního systému. Jedná se např. o odvětvovou klasifikaci, klasifikaci produkce apod.
   Jako příklady oblastí, kde již byly zahájeny aktivity na tvorbě satelitních účtů jsou:
•	životní prostředí - analýza interakcí mezi životním prostředím a národním hospodářstvím, analýza změn v přírodním bohatství,
•	cestovní ruch - analýza jeho úlohy a postavení v národním hospodářství,
•	zdravotní péče - analýza nákladů a zdrojů financování,
•	věda a výzkum - analýza úlohy výzkumu a rozvoje lidského kapitálu pro národní hospodářství,
•	domácnosti - analýza produkce, příjmů a výdajů domácností.

   V souvislosti s diskusemi o potřebě zachycení vlivu společenských aktivit na životní prostředí v SNA jsou zdůrazňovány dva základní nedostatky účetního systému:
1.	Systém ve své současné podobě nedokáže zachytit využívání služeb životního prostředí    a degradaci životního prostředí způsobenou aktivitami společnosti.
2.	Systém není schopen zachytit problém vyčerpávání přírodních zdrojů.

Jako příklady projevů těchto nedostatků jsou uváděny:
•	Omezení systému na peněžní vyjádření hodnoty statků a služeb. Ocenění zásob přírodních aktiv na základě jejich skutečných tržních cen je možné jen ve velmi málo případech. Podmínkou zjištění této ceny je, aby transakce na trhu byly natolik reprezentativní, aby bylo možné využít cenu pro ocenění zásob. Protože však řada statků a služeb poskytovaných životním prostředím tuto podmínku nesplňuje, nejsou v SNA zahrnuty. Vedle toho existuje řada případů, kdy statek je na trhu obchodován, jeho cena však neodpovídá realitě, neboť v ní nejsou internalizovány všechny aspekty čerpání tohoto zdroje.
•	Omezené pojetí amortizace kapitálu, kdy hrubý domácí produkt je snižován o amortizaci kapitálu s cílem získat čistý domácí produkt. Není však brán ohled na čerpání a degradaci všech přírodních zdrojů, které by mohly být chápány také jako amortizace přírodního kapitálu.
•	Diferencovaný způsob zachycení obdobných výdajů na ochranu životního prostředí. Výdaje na ochranu životního prostředí, tj. výdaje na opatření vedoucí ke snížení negativních vlivů výroby a spotřeby na životní prostředí, vynakládané v podnicích jsou zahrnovány do mezispotřeby, zatímco tytéž výdaje domácností či vlády jsou zahrnovány do konečné spotřeby.

3.2  Obecná struktura systému environmentálního a ekonomického účetnictví

   Výstavba integrovaného systému environmentálního a ekonomického účetnictví (SEEA) jako satelitního účtu životního prostředí rozšiřujícího potenciál klasického systému národních účtů je spojena s realizací celé řady kroků, mezi které patří:
1.	Identifikace materiálových a finančních toků a zásob spojených s problematikou vlivu společenských aktivit na životní prostředí, které jsou v SNA již zahrnuty.
2.	Metodické rozpracování a následná kvantifikace environmentálně upravených makroekonomických agregátů (produkt, důchod, spotřeba kapitálu, úspory apod.)
3.	Identifikace a vytváření vzájemných vazeb mezi účty ve fyzických a monetárních jednotkách.
4.	Kvantifikace nákladů a výnosů spojená s využíváním přírodních statků a služeb poskytovaných životním prostředím.
5.	Rozšíření pojetí účetního systému o možnosti hodnocení společenských aktivit z hlediska trvale udržitelného rozvoje.

   Celkový pohled na celý systém a jeho jednotlivé části podává schéma 3.1. Jednotlivé části SEEA nejsou samostatnými celky, ale satelitními moduly SNA. Postupy při naplňování sy-stému jsou označovány jako jednotlivé verze SEEA. Do současné doby bylo popsáno 5 verzí, jejichž zaměření a vzájemné vazby jsou ve schématu zachyceny a následně i popsány.

Rámec (SNA)

Schéma 3-1  Verze SEEA a vazby s SNA

Pramen: United Nations (1993)

Satelitní systém (SEEA)

Dodatečné ocenění environmentálního kapitálu a jeho užití

verze IV

Rozšíření pojetí produkce v SNA

verze V

Fyzické údaje o interakcích mezi ekonomikou a životním prostř. (včetně propojení   s monetárně vyjádřenými účty)
verze III

Desagregace klasického SNA 
v souvislosti s en-
vironmentálními aspekty

verze II

Popis environmentálních, sociálně  demografických      a ekonomických aktivit

Environmentální statistika                  a indikátory
(FDES, FISD apod.)

Popis ekonomických aktivit

Verze I

Systém národních účtů
(SNA)

   Verze I je tvořena základní strukturou SNA, na kterou navazují další verze, jejichž společným znakem je rozšířené pojetí nabídky (zdrojové strany účtů) a užití, input-output tabulek a bilančních účtů užívaných k analýze zásob.
   Verze II představuje identifikaci a následně vyčlenění environmentálně orientovaných aktivit z národních účtů. Jsou zahrnovány všechny aktivity, jejichž cílem je preventivní ochrana životního prostředí, následné odstraňování škod na životním prostředí, stejně jako aktivity, jejichž cílem je odstraňování a prevence škod vznikajících v důsledku poškození životního prostředí. Verze II se vedle environmentálních nákladů zabývá i nefinančními kapitálovými účty. V návaznosti na návrh klasifikace nefinančního kapitálu pro SEEA jsou    v dané verzi obsaženy monetárně vyjádřené účty přírodního kapitálu, zachycující počáteční zásoby, ostatní změny a konečné zásoby.
   Verze III představuje propojení monetárních údajů verze II s odpovídajícími informacemi vyjádřenými ve fyzických jednotkách. Fyzické toky přírodních aktiv plynoucí do ekonomiky a zpětně z ní vystupující jsou popisovány pomocí materiálových a energetických bilancí         a účtů přírodních zdrojů. Tato verze umožňuje sledovat jednak skutečné náklady aktivit na ochranu životního prostředí ve formě konzistentní se SNA, oceňované tržními cenami,             a zároveň i změny, které ovlivňují přírodní kapitál jak ve fyzických tak i monetárních jednotkách.
   Verze IV zachycuje implementaci imputovaných environmentálních nákladů a tvorbu čistého environmentálně upraveného domácího produktu. Oproti verzi II, která soustřeďuje pozornost pouze na environmentální náklady oceňované v rámci konvenčních národních účtů, se ve verzi IV objevuje kategorie „imputované environmentální náklady“ . Zavedení tohoto pojmu by mělo umožnit dodatečný popis (v monetárních jednotkách) vlivu ekonomických aktivit na životní prostředí a zpětného vlivu poškozeného životního prostředí na národní hospodářství a společnost jako celek.
   Imputované náklady jsou oceňovány pro tři způsoby ekonomického využívání životního prostředí:
•	čerpání přírodních zdrojů,
•	využívání půdy a krajiny,
•	využívání funkce životního prostředí jako prostoru pro residua společenských aktivit.
   Imputované náklady požadují jiný systém oceňování než je užíván v klasickém SNA. Zejména se to týká oceňování vlivu poškozeného životního prostředí na domácnosti. Pro oceňování, tohoto vlivu jsou užívány zejména metody kontingentního oceňování (ochota platit apod.).
   Podobným způsobem, jako je počítán v SNA z hrubého domácího produktu (GDP) čistý domácí produkt (NDP), započtení dodatečně imputovaných environmentálních nákladů, spojených s amortizací environmentálního „kapitálu“ vede ke snížení NDP. NDP, ze kterého jsou odečteny imputované náklady, je nazýván environmentálně upravený čistý domácí produkt (EDP).
   Verze IV.l popisuje dodatečné náklady ekonomických subjektů spojené s ochranou životního prostředí. Tyto náklady vyjádřené v tržních cenách vycházejí z koncepce a oceňování užívaném v rámci klasického SNA. Tato verze bere do úvahy pouze náklady, které jsou již     v SNA zahrnuty, ale je s nimi zacházeno jako s položkami účtu ostatních změn kapitálu          a nikoliv jako s položkami ovlivňujícími propočet domácího produktu.
   Verze IV.2 Environmentální úprava domácího produktu zahrnuje náklady na zachování  nepoškozeného životního prostředí. Oproti verzi IV.l, která se zabývá převážně čerpáním přírodních zdrojů, postihuje verze IV.2 environmentální statky mající tržní hodnotu, ale           i environmentální služby, které obecně nejsou na trhu obchodovány. 
   Verze IV.3 je rozšířením verze IV.l o náklady vyvolané u domácností a oceněné kontingentními metodami. Právě pro užití této metody je tato verze považována za kontroverzní . Pozornost je zaměřena na domácnosti a jejich reakci na degradaci životního prostředí. Například lze uvést hodnotu degradace půdy v okolí domu jako ztrátu estetického dojmu nebo snížení kvality ovzduší. Je zřejmé, že hlavním problémem spojeným s těmito náklady je právě jejich oceňování.
   V. verze se zaměřuje na rozšíření produkční hranice klasického SNA - služby na ochranu životního prostředí produkované domácnostmi, externalizace doplňkových služeb na ochranu životního prostředí, input-output přístup apod.
   Doposud nejméně rozpracovaná poslední, V. verze, se ubírá několika směry:
•	rozšíření kategorie produkce s ohledem na aktivity domácností (verze V.1 - V.3),
•	uvedení environmentálních služeb jako výstupu výrobních aktivit přírodního životního prostředí (verze V.4 - V.5),
•	vyčlenění zahrnutých environmentálních aktivit (verze V.6),
•	užití input-output tabulek pro environmentální aktivity.

3.3  Základní charakteristika účtů životního prostředí

   V návaznosti na uvedenou základní strukturu SEEA jsou dále podrobněji charakterizovány tři obecné moduly SEEA, které se od sebe odlišují položkami, jež jsou do účtů životního prostředí zahrnovány, a použitými měřícími jednotkami, jak bylo uvedeno výše.
1.	Satelitní účty v monetárním vyjádření. Tento modul navazuje na stávající SNA, kde jednotlivé účetní položky účtů životního prostředí jsou vyjádřeny v peněžních jednotkách. Cílem je identifikovat a kvantifikovat finanční toky, související s interakcemi mezi aktivitami společnosti a životním prostředím a následně vyjádřit skutečné výdaje, náklady a výnosy. Tzn. výdaje, náklady a výnosy upravené v souvislosti s dopadem aktivit na životní prostředí.
2.	Účty přírodních zdrojů (přírodního kapitálu), účty materiálových toků. Daný modul je zaměřen na popis a inventarizaci přírodního prostředí. Cílem je charakterizovat vazby mezi ekonomickými aktivitami a jejich vlivem na životní prostředí v oblasti změn zásob přírodních zdrojů, čerpání a degradace složek životního prostředí, změn hodnot ekosystémů. Tyto vazby jsou doposud v rozhodující míře vyjadřovány ve fyzických jednotkách. 
3.	Modul pokoušející se o vyjádření vlivu poškozených, vyčerpaných přírodních zdrojů         na blahobyt společnosti. Tento modul se snaží postihnout vlivy životního prostředí na     jednotlivce a producenty, kteří degradaci či čerpání přírodních aktiv přímo nezpůsobili, ale nesou její důsledky. Tyto pozdější důsledky mohou souviset s velmi vysokými náklady, které se však prostřednictvím transferových plateb za služby spojené se životním prostředím na čistém domácím produktu ani na čistém důchodu neprojeví.
Účty životního prostředí vyjádřené v peněžních jednotkách

   Monetární účty životního prostředí v užším pojetí jsou zaměřeny na identifikaci                a kvantifikaci skutečně vynaložených výdajů na ochranu životního prostředí  zahrnutých       v SNA.
   Kategorie výdajů na ochranu životního prostředí zahrnuje finanční prostředky vynaložené s cílem:
•	preventivně bránit vzniku škod a ztrát na životním prostředí,
•	vzniklé škody a ztráty minimalizovat,
•	kompenzovat škody a ztráty vzniklé v důsledku poškozeného, znečištěného životního prostředí.
   Monetární účty životního prostředí v širším pojetí se snaží o komplexnější postižení vlivů ekonomických činností na čerpání a degradaci přírodního prostředí, tzn. o rozsáhlejší zahrnutí přírodních aktiv do rámce SNA. Základním předpokladem možnosti implementace přírodních aktiv do národních účtů touto cestou je jejich ekonomické ocenění.
   Oceňování je v SNA omezeno v rozhodující míře na tržní hodnotu statku či služby. Pokud jsou oceňovány netržní statky a služby, pak buď na základě tržních cen podobných produktů, nebo na základě nákladů spojených s jejich získáváním. Využívání přírodních zdrojů není proto do nákladů zahrnováno v plné výši a v základních makroekonomických agregátech se tedy neodrazí.
   Ve svém důsledku to znamená, že např. náklady na čerpání nerostných zdrojů zahrnují pouze náklady na těžbu či jiný způsob získání zdroje. Nejsou započítány např. ztráty vzniklé snižováním kapacit pro vytváření důchodu dalších generací, ztráty způsobené zhoršeným zdravotním stavem obyvatelstva apod. Tyto a další dopady ekonomických aktivit mohou být   v rámci klasického SNA zahrnuty pouze v případě, kdy jsou reálně vydány finanční prostředky na eliminaci těchto vlivů.
   Z tohoto důvodu byla vyvinuta celá řada přístupů a metod zabývajících se oceňováním tzv. mimoekonomických zisků či ztrát, kterými by mohly být následně modifikovány základní makroekonomické agregáty, s cílem získat jejich „skutečnou“ environmentálně upravenou hodnotu.
   Problematikou hodnocení potenciálu současných mimotržních oceňovacích technik z hlediska jejich eventuálního využití pro další rozvoj integrovaného environmentálního a ekonomického účetnictví se zabývá čtvrtá kapitola.

3.3.2  Účty životního prostředí vyjádřené ve fyzických jednotkách

   Zachycení velké části interakcí mezi ekonomikou a životním prostředím je bez využití informací vyjádřených ve fyzických jednotkách nemožné. V řadě případů jsou tyto informace pro přijetí strategických informací dokonce vhodnější, potřebnější a v neposlední řadě také věrohodnější. Týká se to zejména tvorby bilancí přírodních aktiv, kvantifikací materiálových toků, proudících mezi společností a životním prostředím.
   Získané kvantitativní ukazatele jsou doplňovány ukazateli kvalitativními a následně agregovány do celkových indexů kvality jednotlivých složek životního prostředí.
   V současné době je rozvíjeno několik modelů účtů zachycujících bilanci přírodních aktiv, tj. stav a změny přírodních statků, jejichž charakteristickým znakem je, že se snaží postihnout počáteční a konečné zásoby a probíhající změny. Základní rozdíl mezi jednotlivými přístupy spočívá v druhu a rozsahu zahrnutých přírodních aktiv.
   Mezi nejznámější přístupy patří materiálové a energetické bilance a účty přírodních zdrojů.
   Materiálové a energetické bilance (MEB) poskytují informace o čerpání přírodních zdrojů, jejich transformaci v rámci ekonomiky a návratu v podobě reziduí (např. odpadů) do prostředí. Koncepce tohoto přístupu k environmentálnímu účetnictví vychází z teze, že pokud dokážeme stanovit počáteční stavy zdrojů, pak s ohledem na platnost zákona zachování hmoty a energie je možné učinit i další krok, tzn. analyzovat úroveň procesu zhodnocení, kterým zdroj prochází.
   Materiálové a energetické bilance tedy umožňují zachytit vzájemné poměry a jejich změny mezi stavy zdrojů vstupujících do výrobního nebo spotřebního procesu na počátku účetního období a konečnými stavy těchto zdrojů na konci účetního období. Toky materiálů a energií charakterizují jednak intenzitu čerpání přírodních zdrojů, výsledky jejich transformace           v průběhu výrobního procesu a produkci nežádoucích produktů spojených s procesem výroby a spotřeby.
   Mohou poskytnout informace pro analýzu a následně i optimalizaci ekonomických procesů. Materiálové a energetické bilance ve spojení s input-output tabulkami jsou ve stále větší míře využívány jako nástroj vhodný pro identifikaci a popis transformace přírodních zdrojů v ekonomických procesech. Podrobněji o dané problematice pojednává kapitola 5.2.
   Účty přírodních zdrojů se s materiálovými a energetickými bilancemi velmi dobře doplňují. Zatímco materiálové a energetické bilance zachycují přírodní zdroje na vstupu, jejich transformaci a jejich návrat zpět do prostředí, účty přírodních zdrojů zachycují změny stavu zásob, příp. kvality těchto zdrojů. Cílem obou přístupů je přispět k řešení problému zvýšení efektivnosti a optimalizace využívání přírodních zdrojů a zabránit jejich nadměrnému čerpání.
   Základní strukturu účtů přírodních zdrojů charakterizují následující položky:
•	počáteční stav zásob přírodních zdrojů používaných jako primární vstup do ekonomiky na počátku účetního období,
•	změny, ke kterým v průběhu účetního období dojde. Tyto změny postihují jednak navýšení zásob zdrojů (přirozený přírůstek, objevy nových zdrojů, zvětšení zdrojů v důsledku ekonomických aktivit), jednak snížení zásob zdrojů (přirozený úbytek, čerpání zdrojů spojené s ekonomickými aktivitami),
•	konečný stav zásob na konci účetního období.
   Ke klasifikaci přírodních zdrojů se pro tyto účely přistupuje dvěma způsoby. První, všeobecnější klasifikace dělí zdroje na materiálové a ostatní přírodní zdroje. Druhá, podrobnější a také častěji používaná rozděluje zdroje do klasických skupin - nerostné zdroje, biologické zdroje, zdroje typu ovzduší, voda, půda s jejich příslušnými ekosystémy.
   Účty přírodních zdrojů zachycují nejčastěji kvantitativní údaje o množství, ploše, počtech apod. Ve snaze dosáhnout maximální vypovídací schopnosti se do účtů zavádějí také informace o kvalitě zdrojů.

3.3.3. Účty orientované na přírodní bohatství jako zdroj trvale udržitelného rozvoje    
          společnosti

   Účty daného modulu se kromě nákladů spojených s výrobními aktivitami a jejich vlivem na užití přírodního kapitálu orientují na vliv dodatečných nákladů na životní prostředí a na společnost jako celek. Pozornost je věnována službám, které jsou životním prostředím poskytovány bezplatně, a škodám, které jsou s využíváním těchto služeb spojeny. Obě tyto kategorie, služby i škody, jsou chápány jako transfery zvyšující či snižující environmentálně upravený národní důchod.
   Další část účtů daného modulu vychází z koncepce trvale udržitelného rozvoje                  a stanovení udržitelného standardu pro životní prostředí. Náklady (označované také jako imputované náklady) spojené s využíváním funkcí přírodních aktiv jsou chápány jako náklady, které by bylo třeba vynaložit na zabezpečení takového způsobu využívání přírodních statků, který by zajišťoval budoucím generacím možnost jejich nezkráceného využívání.
   V dané chvíli se jedná o náklady hypotetické, protože ve skutečnosti není brán při využívání přírodních statků na potřeby budoucích generací ohled. Praktická aplikace této kategorie hypotetických nákladů by však znamenala doposud nejrozsáhlejší ocenění degradace a čerpání přírodních aktiv.

3.4  Propojení systému národních účtů a účtů životního prostředí

   Představu o obecném propojení systému národních účtů a účtů životního prostředí Statistické divize OSN charakterizuje tabulka 3.1.

Tabulka 3-1  Základní struktura SEEA
			Společenské aktivity
		Životní prostředí	
Agregát			Produkce		Zbytek světa		Konečná spotřeba		Vyrobená aktiva		Nevyrobená přírodní aktiva		Ostatní nevyrobená přírodní aktiva	
			1		2		3		4		5		6	
Počáteční 														
zásoby 	I								K0p.ec.		K0np.ec.			
Zdroje	II		P		M									
Ekonomické užití	III		Ci		X		C		Ig					
Spotřeba fixního														
Kapitálu	IV		CFC						 -CFC					
Čistý domácí														
Produkt	V		NDP		X-M		C		I					
Užití nevyrobených														
přírodních aktiv	VI		Usenp.								-Usenp.ec.		-Usenp.env.	
Jiná akumulace														
Nevyrobených														
přír. Aktiv	VII										Inp.ec.		-Inp.env.	
Environmentálně														
upravený NDP	VIII		EDP		X-M		C		Ap.ec.		Anp.ec.		-Anp.env.	
Přírůstky/úbytky	IX								Revp.ec.		Revnp.ec.			
Ostatní změny														
v objemu aktiv	X								Volp.ec.		Volnp.ec.			
Konečné zásoby														
Aktiv	XI								K1p.ec.		K1np.ec.			
                                                                                         Pramen: SNA 1993, kap. XXI, str. 511, New York, 1993                    

Popis struktury SEEA zachycené v tabulce 3.1 
Veličiny SNA jsou zachyceny ve stínované části tabulky
•	Sloupec 1:	produkce (P), mezispotřeba (Ci), spotřeba fixního kapitálu (CFC) a čistý 	domácí produkt (NDP).
•	Sloupec 2:	toky zboží a služeb se zahraničím: vývoz (X) minus dovoz (M).
•	Sloupec 3:	konečná spotřeba (C).
•	Řádek II:  	zdroje: produkce zboží a služeb a dovoz.
•	Řádek III:	užití: mezispotřeba, vývoz, konečná spotřeba a hrubá tvorba fixního 	       
                             kapitálu.
•	Řádek IV:	spotřeba fixního kapitálu.
•	Řádek V:	čistý domácí produkt a jeho jednotlivé výdajové položky.

Veličiny charakterizující stav a změny zásob 

•	Sloupec 4:  zachycuje počáteční a konečné stavy zásob vyrobených ekonomických aktiv    (K0p.ec. a K1p.ec.), položky čisté tvorby kapitálu (I = Ig - CFC), přírůstky a úbytky vyrobených aktiv (Revp.ec.) a jejich ostatní změny Volp.ec.).
•	Sloupec 5:   popisuje bilance nevyrobených přírodních aktiv. Jednotlivé položky sloupce   postihují změny mezi jejich počátečním a konečným stavem zásob (K0 np.ec. a K1 np.ec.), tzn. jejich přírůstky/úbytky (Revnp.ec.) a ostatní změny aktiv (Volnp.ec.).

Rozšíření systému SNA

   Další část tabulky zachycuje rozšíření stávajícího účetního systému o údaje spojené s ostatními nevyrobenými přírodními aktivy.
•	Sloupec 6: 	zachycuje vlivy společenských aktivit na ostatní nevyrobená přírodní 	ak
•	                    tiva tzn. přírodní aktiva nezahrnutá ve sloupci 5.

•	Řádky VI a VII: charakterizují užití nevyrobených přírodních aktiv (jejich čerpání a 
•	                   degradaci) a jejich akumulaci (transfer mezi přírodními aktivy a ekonomický
•	                   mi aktivitami).

•	Řádek VI:	Dodatečná položka (Usenp.) v řádku užití nevyrobených přírodních aktiv vyjadřuje spotřebu těchto aktiv při produkci. Je počítána jako suma užití nevyrobených přírodních aktiv (-Usenp.ec.) a degradace a čerpání ostatních nevyrobených přírodních aktiv (-Usenp.env.).
•	Řádek VII:	Jiná akumulace nevyrobených přírodních aktiv popisuje transfery mezi ostat-
ními a ekonomickými přírodními aktivy (do oblasti jejich ekono-mického využití) jako změnu zásob ekonomických nevyrobených přírodních aktiv Inp.ec.). Inp.ec zahrnuje např. ověření dodatečných zásob nerostných surovin, přeměnu nevyužívané půdy na půdu obhospodařovanou (obdě-lávanou) apod. Protikladem k tomuto navyšování ekonomických aktiv je snižování ostatních přírodních aktiv (-Inp.env.).
   Při uvedených transakcích s přírodními aktivy může dojít, a také dochází, k jejich poškození, zhoršení jejich kvality. Jestliže k poškození dojde dříve, než jsou ostatní přírodní aktiva převedena do oblasti ekonomického využití, pak je tato změna zachycena jako užití ostatních nevyrobených aktiv (-Usenp.env.). V případě, že k poškození dojde po převodu přírodního aktiva do oblasti ekonomického využití, je zachyceno jako užití ekonomických nevyrobených přírodních aktiv (-Usenp.ec.).
   Poslední doplněnou částí je řádek VIII, zachycující environmentální úpravu čistého domácího produktu. Je zřejmé, že rozšíření klasického rámce národních účtů o tento řádek je možné pouze pro peněžní vyjádření. Pokud jsou dodatečné položky k SNA vyjádřeny jen ve fyzických jednotkách, je řádek VIII irelevantní.

•	Řádek VIII:	V případě monetárního vyjádření užití nevyrobených přírodních aktiv  
                            (Usenp) ovlivní tato položka (jako dodatečné náklady) negativně čistý              
                            domácí produkt a výsledkem je environmentálně upravený domácí produkt   
                            (EDP).

   V návaznosti na monetární ocenění dodatečných položek SEEA je v řádku VIII vedle EDP zachycena ještě jedna položka, kterou je tzv. čistá akumulace (A). Tato kategorie nahrazuje položku SNA čistá tvorba kapitálu. Pro vyrobená ekonomická aktiva platí: Ap.ec. = I. Pro ekonomická nevyrobená přírodní aktiva charakterizuje čistá akumulace negativní vlivy jejich degradace a čerpání a pozitivní transfer přírodních aktiv do oblasti jejich ekonomického využití (Anp.ec. = -Usenp.ec. + Inp.ec.). Pro ostatní nevyrobená přírodní aktiva je tato položka sumou negativních vlivů čerpání a degradace čerpání a degradace negativních vlivů transferu přírodních aktiv do oblasti ekonomických aktiv tzn.

Anp.env. = -Usenp.env.-Inp.env.

   V případě, že jsme schopni vyjádřit všechny výše uvedené dodatečné položky SEEA monetárně a čistá tvorba kapitálu je nahrazena čistou akumulací kapitálu, pak na základě výdajové metody propočtu NDP uvedené v řádku V:

NDP = C + I + ( X - M )

je možné prezentovat následující vzorec pro výpočet environmentálního domácího produktu:
EDP = C + ( Ap.ec. + Anp.ec. ) - Anp.env. + ( X - M )

3.5  Přehled aktivit v oblasti environmentálního účetnictví v mezinárodním měřítku 

   Přehled realizovaných a následně plánovaných aktivit mezinárodních a národních organizací v oblasti environmentálního účetnictví v letech 1993-1999 v žádném případě nejsou vyčerpávající. Aktivity v oblasti environmentálního účetnictví na národních úrovních se v posledních letech výrazně zintenzivnily a je poměrně obtížné je sledovat v plném rozsahu. Situaci ztěžuje i skutečnost, že řada aktivit je prezentována jako součást environmentálního účetnictví, přestože se ve skutečnosti jedná pouze o environmentálně zaměřenou úpravu klasických statistických výstupů.

1993	Manuál: Systém integrovaného environmentálního a ekonomického účetnictví (SEEA), Statistická divize OSN.
1994	Založení Londýnské skupiny (London Troup).
____	Manuál Evropský systém ekonomických informací o životním prostředí (SERIEE), Evropský statistický úřad.
1995	Založení Nairobské skupiny (Nairobi Group)-UNEP.
1997	29. Zasedání statistické komise OSN.
1998	Manuál: Statistiky životního prostředí a indikátorů, Statistická divize OSN.
1999	Integrované environmentální a ekonomické účetnictví - pracovní manuál.
____	Tvorba a testování software pro environmentální účetnictví.

Manuál SEEA
   V roce 1993 byl Statistickou divizí OSN poprvé publikován materiál o možnostech propojení SNA a účtů životního prostředí do uceleného Systému integrovaného environmentálního a ekonomického účetnictví (SEEA). Záměrem materiálu, od první chvíle považovaného za pracovní verzi, kterou bude třeba na základě praktických zkušeností dopracovat, bylo vytvořit koncepční základnu pro integrovaný účetní systém a sjednotit jednotlivé přístupy k účetnictví v oblasti životního prostředí do uceleného systému. Postupy a doporučení formulované Statistickou divizí byly testovány např. v Kanadě, Kolumbii, Ghaně, Indonésii, Japonsku, Mexiku, na Filipínách, Thajsku a USA.
   Autoři metodického manuálu doporučují, aby i nadále byl SEEA rozvíjen na bázi satelitního účetnictví, tzn. aby nebyl modifikován základní soubor účtů SNA.
   Manuál popisuje jednotlivé přístupy k environmentálnímu účetnictví a charakterizuje jejich postavení v rámci SEEA. Charakterizuje jednotlivé verze a modifikace SEEA. Podrobněji jsou pojednány účty činností zaměřených na ochranu životního prostředí a na přírodní statky. Kromě jiného je popsán účetní systém vzájemných vztahů a vazeb mezi životním prostředím a ekonomikou ve věcném vyjádření, odvozeném z koncepcí bilance materiálů a energie a účtů přírodních zdrojů. Dále je pozornost věnována koncepci vyvolaných nákladů na životní prostředí. Kategorie těchto nákladů odpovídá nákladům na úhradu za čerpání a poškozování životního prostředí hospodářskou činností. Vedle toho jsou uvedeny možnosti experimentálního rozšíření SEEA s cílem dosáhnout kompletnějšího popisu vztahů mezi životním prostředím a ekonomikou. Je diskutováno rozšířené pojetí koncepce výrobních činností domácností a environmentálních služeb. V manuálu jsou řešeny otázky týkající se zavádění SEEA na národní úrovni. Je popsán stavebnicový přístup, umožňující úpravu SEEA v návaznosti na konkrétní problémy a statistické možnosti jednotlivých zemí. Záměrem autorů bylo pokusit se o syntézu různých přístupů aplikovaných v oblasti účetnictví přírodních zdrojů a životního prostředí. Cílem není nahradit stávající účetní systémy, jako je například účetnictví přírodních zdrojů nebo systém národních účtů, ale zahrnutí jejich částí do nově tvořeného komplexního systému údajů. Český překlad Manuálu byl vydán Centrem pro otázky životního prostředí Univerzity Karlovy v Praze v roce 1995.

Londýnská skupina
   V roce 1994 byla vytvořena Londýnská skupina (London Group), jejímž cílem je vytvořit pro statistiky platformu pro diskusi k problematice environmentálního účetnictví. Členy skupiny jsou jak odborníci v oblasti národního účetnictví, tak v oblasti statistiky životního prostředí. Na čtvrtém zasedání v Ottawě (17.-20.6.1997) byla diskutována doporučení statistické komise spolupracovat se statistickou divizí OSN na revizi SEEA.
   V současné době se pracovní skupiny zabývají:
1.	rozvojem společného rámce systému, zastřešujícího alternativní přístupy k systému,
2.	vztahem mezi účty a indikátory ve fyzických a monetárních jednotkách,
3.	koncepcí a metodami měření a hodnocení čerpání přírodních zdrojů,
4.	ostatními metodickými problémy.

Evropský systém ekonomických informací o životním prostředí
   V roce 1994 byl publikován Evropským statistický úřadem manuál pro tvorbu Evropského systému ekonomických informací o životním prostředí (European System for the Collection of Economic Information on the Environment-SERIEE). Jedná se o systém zahrnující informace o výdajích na ochranu životního prostředí a ekonomické údaje o užití a managementu přírodních zdrojů. Cílem je maximální možné propojení s fyzickými údaji, jako např. množství odpadů a jiných polutantů, užití vody a ostatních přírodních zdrojů. Systém je koncipován ve formě dvou satelitních účtů SNA-účtu výdajů na ochranu životního prostředí (EPEA) a účtu přírodních zdrojů. V současné chvíli je podrobněji rozpracovaný EPEA. Účet výdajů na ochranu životního prostředí kvantifikuje a popisuje národní výdaje na ochranu životního prostředí, výstupy služeb na ochranu životního prostředí a nabídku a užití služeb na ochranu životního prostředí a v neposlední řadě popisuje, z jakých zdrojů a jakým způsobem jsou výdaje financovány.

Nairobská skupina
   V roce 1995 (na základě impulsu UNEP) byla vytvořena Nairobská skupina (Nairobi Group). Cílem této skupiny je zaměřit pozornost na praktickou aplikaci SEEA, neboť doposud byla pozornost věnována více teoretickému rozpracování problematiky než praktickým problémům. Úkolem Nairobské skupiny je zpracovat manuál pro praktickou implementaci SEEA. Poté budou její aktivity zaměřeny na jeho testování.

29. zasedání Statistické komise OSN v roce 1997 doporučilo pro další období zaměřit pozornost na zvýšení koordinace jednotlivých programů a statistik. V tomto kontextu vzala komise v úvahu, že základní statistika životního prostředí je nejvyšší prioritou, následována problematikou environmentálních indikátorů a účetnictví. Komise zdůraznila potřebu užšího propojení mezi environmentálními indikátory a environmentálním účetnictvím. Pozitivně byla hodnocena spolupráce mezi Statistickou divizí OSN a Londýnskou skupinou-pracovní skupinou přírodních zdrojů a environmentálního účetnictví v oblasti revize Systému integrovaného environmentálního a ekonomického účetnictví (SEEA). 

   Byla zdůrazněna potřeba koordinace v oblasti environmentální statistiky. Při koordinaci aktivit by měl být kladen důraz na následující problémové okruhy:
1.	rozvoj a sběr environmentálních indikátorů na mezinárodní úrovni,
2.	revize SEEA,
3.	výměna informací a technická spolupráce v oblasti projektů spojených s problematikou statistiky životního prostředí a účetnictví,
4.	zabránění duplicitního sběru údajů a zajištění implementace mezinárodních standardů       v oblasti šíření údajů o životním prostředí v elektronické podobě.

   Statistická divize OSN v návaznosti na závěry 29. zasedání Statistické komise vytvořila dotazník k vybraným indikátorům životního prostředí. Neformální konzultace s OECD v průběhu přípravy dotazníku měly zajistit, že dotazník nebude duplicitní vůči dotazníku OECD        o životním prostředí.
   V roce 1998 byl v rámci metodologických aktivit Statistické divize OSN zpracován Manuál statistiky životního prostředí a indikátorů životního prostředí. Tento manuál obsahuje koncepce, definice, statistické klasifikace, popis informačních zdrojů. Nejedná se sice o aktivitu přímo spojenou s environmentálním účetnictvím, ale implementace manuálu na národních úrovních může výrazně ovlivnit srovnatelnost výstupů SEEA.
   V roce 1999 byl Nairobskou skupinou připravena a publikována Pracovní příručka k Integrovanému systému ekonomického a environmentálního účetnictví.  Příručka se věnuje praktické implementaci některých modulů SEEA a plně respektuje koncepci i metody environmentálního účetnictví publikované v manuálu SEEA 1993. Zároveň odráží vývoj v dané oblasti v období posledních let. Společně s příručkou byl vyvinut také software pro naplňování SEEA, který je nyní prakticky volně k dispozici všem zemím. 

Další rozvoj aktivit mezinárodních organizací v oblasti environmentálního účetnictví 

   Informace o směrech dalšího rozvoje aktivit mezinárodních organizací v oblasti environmentálního účetnictví plánovaných pro období po roce 1999 vycházejí v rozhodující míře       z pracovních programů a materiálů dále citovaných organizací. Uvedené informace poskytují pouze základní orientaci v aktivitách organizací a institucí, které se danou problematikou zabývají. Jedná se výhradně o materiály publikované Statistickým úřadem EU.
   Společným základním cílem dále uvedených mezinárodních organizací v oblasti environmentálního účetnictví je zhodnotit doposud vytvořený základ pro praktickou realizaci environmentálního účetního systému. Ten bude společně s klasickým SNA, bude vytvářet koherentní systém informací nezbytných pro ekonomická a politická rozhodnutí. Specifickým cílem je zhodnocení a další rozvoj jednotlivých přístupů a metod oceňování přírodních zdrojů, rozvoj metod pro oceňování jednotlivých složek životního prostředí.

Evropský statistický úřad (EUROSTAT)
   Akcent bude kladen na testování praktické aplikovatelnosti systému SERIEE zejména pro tvorbu účtů jednotlivých složek životního prostředí, které byly zatím testovány pouze v rámci několika pilotních studií. Výsledky projektu by měly umožnit lepší identifikaci z ekologického hlediska zajímavých subkategorií standardní klasifikace produkce. Projekty budou řešeny ve spolupráci s EHK.
   V oblasti EPEA (účet výdajů na ochranu životního prostředí) se budou testovat možnosti šetření výdajů na životní prostředí v ekoprůmyslu. Stejný postup bude uplatňován i v případě výdajů na ochranu životního prostředí státní správy. V případě finančního zabezpečení budou zjišťování realizována i pro výdaje domácností. V roce 1999 bylo plánováno vydání příručky Evropského systému integrovaného environmentálního a ekonomického účetnictví (ESEA). S ohledem na aktivity a výsledky Nairobské skupiny byl však tento záměr přehodnocen.  
   Na základě analýzy v členských zemích EU měla by být připravena Standardní klasifikace environmentálních poplatků a daní.
   Manuál SERIEE: v roce 2000 by měl být vydán upravený manuál SERIEE (z roku 1994), který by kromě jiného měl být i více zaměřený prakticky. Spolu s tímto manuálem by měl být distribuován software, který by měl po naplnění informacemi produkovat výstupy jak ve formě EPEA, tak ve formě požadovaných výstupů OECD.

Evropská hospodářská komise (EHK)
   Aktivity budou zaměřeny na přípravu metodického materiálu pro environmentální účetnictví ve fyzických jednotkách za pomoci vybraných národních expertů: Pomoc při rozvoji environmentálního účetnictví v evropských tranzitivních zemích; Účast na projektech hrazených z UNEP nebo jiných zdrojů, jejichž cílem je analýza možností rozvoje environmentálního účetnictví v tranzitivních ekonomikách a s tím související metodická pomoc při rozvoji environmentálních statistických databází.

Statistická divize OSN (UNSD)
   Aktivity budou orientovány na analýzu a komparaci metod a koncepcí environmentálního účetnictví a na možnosti jeho využití v plánovacím procesu a procesu tvorby ekologické politiky. Pod záštitou této organizace budou řešeny národní projekty, organizovány semináře, pořádána regionální pracovní jednání zaměřená na metodologické problémy environmentálního účetnictví.

Food and Agriculture Organization (FAO)
   Iniciativa bude zaměřena na zpracování kritické analýzy dosavadních výsledků v oblasti environmentálního účetnictví se zvláštním zřetelem na rozvoj vlastního systému zachycujícího zejména potravinářský průmysl a zemědělskou produkci.

Organization for Economic Cooperation and Development (OECD)
OECD předpokládá i do budoucna se v oblasti environmentálního účetnictví věnovat dalšímu rozpracování účtů přírodních zdrojů.

World Bank
I nadále budou aktivity směřovat do oblasti tvorby a rozvoje „zelených“ indikátorů kapitálu, úspor a důchodu.

3.6  Přehled aktivit vybraných statistických úřadů v oblasti environmentálního účetnictví v národním měřítku

   Následující subkapitola je věnována stručnému přehledu a charakteristice aktivit vybraných statistických úřadů zemí západní Evropy v oblasti environmentálního účetnictví. Je třeba, stejně jako v případě mezinárodních organizací, upozornit na skutečnost, že se nejedná o přehled a charakteristiku vyčerpávající. Jednotlivé statistické úřady vyvíjejí ve většině případů i řadu dalších aktivit. Tyto jsou však v menším rozsahu nebo nebyly dosud výrazněji na statistickém fóru prezentovány.

Federální statistický úřad Německa
•	Defenzivní výdaje na životní prostředí
Další rozpracování národních postupů na kvantifikaci výdajů na ochranu životního prostředí a následně snížení hodnoty čistého domácího produktu o tyto náklady s cílem získat „Eko domácí produkt“.
•	Bilance půdního fondu a pokryvu půdy
V současné době velmi aktuální a ambiciózní projekt Federálního statistického úřadu. Cílem je za pomoci rozsáhlého satelitního snímkování (s pěti až desetiletou periodou) vytvořit kompletní bilanci půdního fondu Spolkové republiky.

Francouzský institut pro životní prostředí (IFEN)
•	Účty přírodního bohatství 
Francouzský přístup se snaží postihnout komponenty přírodního bohatství, které mohou být kvalitativně nebo kvantitativně změněny lidskými aktivitami. Za tyto komponenty jsou považovány: minerální zdroje, fyzická média životního prostředí (půda, ovzduší, voda), flóra a fauna, ekosystémy. Účty jsou sestavovány v monetárních i fyzických jednotkách. Jsou rozpracovány tři typy účtů:
–	dílčí (elementární) účty-účty minerálních zdrojů, účty médií životního prostředí, účty flóry a fauny, materiálové a energetické bilance (MEB),
–	účty ochrany životního prostředí, oceňování nákladů a přírodních aktiv,
–	účty ekosystémů.

Italský národní statistický úřad (ISTAT)
•	Materiálové a energetické bilance
Akcent je kladen na tvorbu MEB zejména pak bilance dusíku a fosforu. Tyto bilance lze obecně charakterizovat jako účetní tabulky poskytující informace o materiálových vstupech do ekonomiky, transformaci a užití těchto vstupů ve společenských procesech (těžba, zpracování, spotřeba) a jejich návrat zpět do přírodního prostředí ve formě reziduí. 

Nizozemský statistický úřad
•	Matice národních účtů zahrnující účty životního prostředí 
Přístup Centrálního statistického úřadu Nizozemí je založen na rozšíření stávajícího sy     stému národních účtů o satelitní účty životního prostředí ve fyzických jednotkách a jeho prezentaci pomocí maticového zápisu. Každé ekonomické aktivitě, každému odvětví jsou přiřazeny emise jednotlivých znečišťujících látek. Emise jsou agregovány do skupin po-dle ekologických problémů, které způsobují. Aplikace NAMEA poskytuje informaci, jakým dílem se průmysl a domácnosti podílejí na eutrofizaci, skleníkovém efektu, poškozování ozónové vrstvy a produkci odpadů. Tento příspěvek je následně porovnáván s příspěvkem těchto ekonomických subjektů na tvorbě čistého domácího produktu, exportu, zaměstnanosti apod. Podrobněji viz kapitola 5.3.

Norský statistický úřad
•	Účty přírodních zdrojů
Účetní systém, který se zabývá zásobami a změnami zásob přírodních aktiv, bioty, podzemními aktivy, vodou a půdou. Jedná se o účetní systém ve fyzických jednotkách. Statistický úřad se danou problematikou zabývá již od počátku 70. let. Doposud byly vytvořeny zdrojové účty pro energii, lesy, ryby, minerály. Pozornost je věnována i tvorbě účtu využití půdy (v 80. letech).
•	Materiálové bilance pro dusík a fosfor

Rakouský statistický úřad 
Pozornost je zaměřena na oba typy účtů-ve fyzických i monetárních jednotkách.
•	Monetární účty životního prostředí
      Úřad se zabývá kvantifikací výdajů na ochranu životního prostředí v rámci naplňování             
      systému SERIEE a tvorbou metodiky pro oblast statistického zjišťování v oblasti ekoprůmyslu .
•	Materiálové a energetické bilance
Poměrně dobře jsou rozpracovány MEB, emisní bilance a bilance odpadů.

Statistický úřad Velké Británie
•	UKENA-Účty životního prostředí Velké Británie
Přístup k environmentálnímu účetnictví je zde založen na tvorbě a sestavování bilančních environmentálních input-output modelů, na jejichž základě by bylo možné analyzovat vlivy změny struktury a objemu dovozu, vlivy technologických změn domácí výroby a vlivy změn ve struktuře konečné spotřeby na životní prostředí. V návaznosti na tvorbu environmentálních input-output tabulek je část výstupů užívána pro tvorbu matice národních účtů, zahrnující satelitní účty životního prostředí. Podrobněji viz kapitola 5.3.

Statistický úřad Finska
Úřad je zaměřen na účetnictví ve fyzických jednotkách, zejména pak na:
•	Materiálové a energetické bilance
Bilance dusíku a fosforu, bilance dřevní hmoty, bilance odpadů.

Švédský statistický úřad
•	Účty přírodních zdrojů (zejména vody), materiálové a energetické bilance, účty využití půdy
Aktivity jsou obdobné jako aktivity Norského statistického úřadu, tzn. zejména v oblasti účtů životního prostředí ve fyzických jednotkách.

Z uvedeného přehledu je zřejmé, že statistické úřady tranzitivních ekonomik se doposud aktivit v dané oblasti výrazněji neúčastnily. Česká republika se tvorbou EPEA pro ČR a NAMEA  ČR stala první zemí v dané oblasti.

Příloha 1  Evropský systém národních účtů-základní charakteristika a užití

   Evropský systém národních účtů (ESA) z roku 1995 je mezinárodně srovnatelný účetní systém určený pro podrobný a systematický popis ekonomiky (regionů, zemí nebo skupin zemí), jejích komponent a vzájemných vazeb s jinými ekonomikami.
   ESA v roce 1995 nahradil Evropský systém integrovaného ekonomického účetnictví, který byl publikován v roce 1970.
   ESA 1995 se od verze 1970 liší kromě jiného např.:
•	zahrnutím bilančních účtů,
•	zahrnutím kategorie „ostatní změny“ do kapitálových účtů, tzn. zavedením koncepce „ostatní změny v objemu“ (využito např. u přírodních zdrojů),
•	zavedením nové koncepce spotřeby, tzv. aktuální konečné spotřeby,
•	zavedením koncepce parity kupní síly,
•	zavedením koncepce nové úpravy cen: reálný národní disponibilní důchod.
   Mezi další rozdíly patří např. detailnější klasifikace v oblasti obchodu a dopravy, zavedení identifikace nových finančních nástrojů atd. Existují také rozdíly, které nesouvisí se změnami v systému národních účtů. Mezi tyto rozdíly patří např. zavedení koncepce ekonomicky aktivní populace a nezaměstnanosti.
   ESA je plně konzistentní s revidovaným Systémem národních účtů (SNA) z roku 1993. Na rozdíl od SNA je Evropský systém více přizpůsoben potřebám a požadavkům EU. Stejně jako SNA i ESA je plně harmonizován s koncepcemi a klasifikacemi užívanými ostatními sociálními a ekonomickými statistikami. Příkladem může být statistika zaměstnanosti, produkční statistika a statistika zahraničního obchodu. ESA tedy slouží jako centrální rámec doporučovaný sociálním a ekonomickým statistikám EU a jejím členským státům.
   Systém ESA obsahuje dvě základní řady tabulek:  a)sektorové účty, b)systém input-output tabulek a účty v průmyslu.
   Sektorové účty jsou členěny podle institucionálních sektorů a systematicky popisují rozdílné ekonomické procesy, které v nich probíhají: produkce, tvorba důchodu, rozdělování důchodu, užití důchodu, akumulace finančního a nefinančního kapitálu. Sektorové účty také zahrnují bilance popisující zásoby majetku, aktiva a čisté bohatství na počátku a konci účetního období.
   Systém input-output tabulek a účty průmyslu popisují podrobně výrobní proces (strukturu nákladů, zaměstnanost, tvorbu příjmů). Dále popisují toky zboží a služeb (výstup, import, export, konečnou spotřebu, mezispotřebu a hrubou tvorbu kapitálu podle jednotlivých odvětví a skupin výrobků). ESA se též zabývá  problematikou obyvatelstva a zaměstnanosti (kapitola 9). Tento koncept je shodný pro oba dva druhy výstupů, tzn. pro sektorové účty i input-output tabulky. Systém ESA není určen pouze pro národní účetnictví s roční periodou, ale může být aplikován i u čtvrtletních účtů a účtů na regionální úrovni.

Systém ESA může být a je užíván k analýze a hodnocení:
1.	struktury a rozvoje ekonomiky:
•	přidaná hodnota a zaměstnanost podle odvětví,
•	přidaná hodnota a zaměstnanost podle regionů,
•	rozdělení důchodu podle sektorů,
•	import a export podle výrobkových skupin,
•	výdaje na konečnou spotřebu podle výrobkových skupin,
•	tvorba hrubého kapitálu a kapitálové zásoby podle odvětví,
•	složení zásob a toku finančního majetku podle druhu majetku a podle sektoru,
2.	specifické části nebo aspektů celkové ekonomiky:
•	bankovnictví a finance národní ekonomiky,
•	úloha vlády,
•	ekonomika specifických regionů (v porovnání s národní ekonomikou jako celkem),

3.	rozvoje ekonomiky jako celku:
•	analýza míry růstu hrubého domácího produktu,
•	analýza inflace,
•	analýza spotřeby domácností,
•	analýza měnící se důležitosti jednotlivých typů finančních nástrojů v průběhu času,
•	porovnání průmyslové struktury národní ekonomiky z dlouhodobého hlediska (perioda 30 let a více),

4.	celkové ekonomiky ve vztahu k ostatním ekonomikám:
•	porovnání úlohy vlády mezi jednotlivými členskými zeměmi EU,
•	analýza vzájemných vazeb a závislostí mezi ekonomikami EU,
•	analýza exportu EU,
•	srovnání míry růstu hrubého domácího produktu nebo disponibilního příjmu na obyvatele mezi jednotlivými zeměmi.

   Pro EU a její členské státy hrají výstupy tohoto systému významnou úlohu při formulaci a monitorování jejich ekonomické a sociální politiky. Vedle toho existují další velmi důležité způsoby využití výstupů tohoto systému:
•	monitorování a usměrňování Evropské monetární ekonomiky. Kritéria pro vznik Evropské měnové unie jsou definována pomocí ukazatelů národního účetnictví (hrubý domácí produkt, zadluženost vlády, deficit státního rozpočtu apod.),
•	grantová monetární politika: přidělování finančních prostředků jednotlivým regionům EU. Výdaje ze Strukturálních fondů jsou založené i na údajích z národních účtů,
•	určení objemu vlastních zdrojů EU.

   Koncepce ESA je mezinárodně kompatibilní a pro členské země EU je ESA jediným možným účetním systémem. Mezinárodní srovnatelnost je omezena pouze v těch oblastech, kde země (zejména bývalého východního bloku) nemají ještě tento systém dostatečně zaveden.
   ESA obsahuje řadu koncepcí a klasifikací (např. odvětvová klasifikace NACE Rev. l, klasifikace výrobků CPA apod.), které jsou užívány i pro potřeby sociální a ekonomické statistiky zemí EU, např. statistiky zahraničního obchodu, zaměstnanosti, průmyslu.
   Výstupy ESA popisující jednotlivé části ekonomických procesů (výroba, důchod, rozdělení důchodu, akumulace kapitálu) mohou být s ohledem na srovnatelnost používány k tvorbě ekonomických indikátorů typu:
•	přidaná hodnota na jednotku pracovního času,
•	národní disponibilní důchod na jednoho obyvatele,
•	tvorba hrubého fixního kapitálu jako procento z celkových zásob fixního kapitálu,
•	vládní dluh jako procento z hrubého domácího produktu.
   Bylo zmíněno, že ESA je plně konzistentní s revidovaným systémem národních účtů (SNA 1993) jako systémem platným pro všechny země světa. Přesto existuje několik rozdílů mezi těmito systémy, např.:
1.	Rozdíly v prezentaci:
•	ESA obsahuje kapitoly o regionálních a čtvrtletních účtech,
•	SNA obsahuje kapitolu o satelitních účtech,
•	ESA popisuje koncept účetnictví za využití definic a vymezení zahrnovaných a nezahrnovaných položek. Oproti tomu SNA využívá více obecnější definice a širší klasifikace,
•	v ESA jsou samostatně popisovány kapitoly o finančních, distribučních a výrobních transakcích. Na rozdíl od SNA, kde jsou tyto transakce popisovány pomocí sedmi účtů, např. výrobní účet, kapitálový účet, účet zbytku světa atd. 

2.	Koncepce ESA je v některých ohledech preciznější a detailnější než SNA:
•	SNA neobsahuje podrobné definice rozdílů mezi tržním užitím, vlastním konečným užitím a netržním užitím institucionálních jednotek, lokální územní jednotky a jejich výstupy,
•	ESA předpokládá, že několik typů výrobků produkovaných domácnostmi (vlastní výroba oděvů, zařízení atd.) není v zemích EU tak podstatná, proto není nezbytné ji zaznamenávat,
•	ESA obsahuje již zmíněné specifické klasifikace EU, např. CPA a NACE Rev. l, které přes svá určitá specifika odpovídají samozřejmě OSN klasifikacím),
•	ESA obsahuje dodatečnou klasifikaci pro externí transakce, které by měly být dále děleny na transakce v rámci EU a mimo ni.

Příloha 2  Struktura souhrnných národních účtů 
Domácí účty

	Zdroje	
C0  Účet zboží a služeb	
Mezispotřeba	Produkce zboží a služeb (v tržních cenách)	
Konečná spotřeba 	Dovozy zboží a služeb	
Hrubá tvorba fixního kapitálu 	Daně související s dovozy	
Změna stavu zásob		
Vývoz zboží a služeb		
C1  Účet produkce	
Mezispotřeba	Produkce zboží a služeb (v tržních cenách)	
Hrubý domácí produkt (HDP) 	Daně související s dovozy	
Spotřeba fixního kapitálu		
Čistý domácí produkt (v tržních cenách)		
C2  Účet tvorby důchodů	
Náhrady zaměstnancům	Hrubý domácí produkt (v tržních cenách)	
Daně související s výrobou a dovozy	Výrobní dotace 	
Imputovaná produkce bank		
Hrubý provozní přebytek		
Spotřeba fixního kapitálu		
Čistý provozní přebytek		
C3  Účet rozdělení důchodů	
Výrobní dotace	Hrubý provozní přebytek	
Důchody z vlastnictví 	Náhrady zaměstnancům	
Neživotní pojištění 	Daně související s výrobou a dovozy	
Jednostranné běžné transfery 	Důchod z vlastnictví	
Hrubý disponibilní důchod	Neživotní pojištění	
Spotřeba fixního kapitálu
Čistý národní disponibilní důchod	Jednostranné běžné transfery jinam nezařazené, přijaté ze zbytku světa	
C4  Účet užití důchodů	
Konečná spotřeba	Hrubý národní disponibilní důchod	
Změny v rezervách penzijního pojištění	Změny v rezervách penzijního pojištění	
Hrubé národní úspory		
Spotřeba fixního kapitálu		
Čisté národní úspory		
C5  Účet kapitálu 	
Hrubá tvorba fixního kapitálu	Hrubé národní úspory	
Změna stavu zásob	Čisté nákupy půdy a nehmotných aktivit	
Čisté nákupy půdy a nehmotných aktivit	Kapitálové transfery ze zbytku světa	
Kapitálové transfery do zbytku světa		
Schopnost (+), či potřeba (-) financovat		
Změny aktiv	C6  Finanční účet	Změny pasiv	
	Měnové zlato		
	Speciální práva čerpání		
	Oběživo a převoditelná depozita na viděnou		
	Ostatní depozita		
	Směnky a krátkodobé obligace		
	Dlouhodobé obligace		
	Akcie a jiné podíly		
	Krátkodobé půjčky		
	Střednědobé a dlouhodobé půjčky		
	Pojistně technické rezervy		
	Čisté změny finančních aktiv a pasiv		
				        Pramen: Národní účty 1992, ČSÚ, řada Národní účty, Praha 1995

Zbytek světa
Užití	Zdroje	
Účet běžných transakcí	
Vývozy zboží a služeb do zbytku světa	Dovozy zboží a služeb ze zbytku světa	
Konečná spotřeba nerezidentských domácností na hospodářském teritoriu země	Konečná spotřeba rezidentských domácností ve zbytku světa	
Náhrady rezidentských zaměstnanců od zaměstnavatelů nerezidentů	Náhrady nerezidentských zaměstnanců od zaměstnavatelů rezidentů	
Dotace ze zbytku světa	Daně související s výrobou a dovozy placené do zbytku světa	
Majetkový a podnikatelský důchod přijatý ze zbytku světa	Majetkový a podnikatelský důchod placený ze zbytku světa	
Transakce příhodového pojištění se zbytkem  světa	Transakce příhodového pojištění se zbytkem  světa	
Jednostranné transakce přijaté ze zbytku světa	Jednostranné transakce placené do zbytku světa 	
Změny v rezervách penzijního pojištění rezidentů u nerezidentských institucí	Změny v rezervách penzijního pojištění nerezidentů u rezidentských institucí	
	Saldo běžných transakcí se zbytkem světa	
Kapitálový účet	
Saldo běžných transakcí se zbytkem světa	Kapitálové transfery do zbytku světa	
Čisté nákupy půdy a nehmotných aktiv	Čisté půjčky nár. ekonomikou poskytnuté (+) nebo přijaté (-)	
Kapitálové transfery ze zbytku světa		
Pramen: Nachtigal, V.: Evropský systém integrovaných hospodářských účtů (ESA), EÚ ČSAV, Praha 1991, studie č. 2

Příloha 3  Statky a služby životního prostředí

   Statky životního prostředí zahrnují podzemní ložiska, přírodní lesy, přirozené zásoby ryb, divokou flóru a faunu. Všechny tyto statky jsou využívány ekonomickými aktivitami       a postupně získávají monetární hodnotu, která však nemusí odrážet jejich skutečnou hodnotu. Využívání těchto statků vede k jejich vyčerpávání. Tyto statky jako majetek jsou předmětem transakcí, a zdá se tedy smysluplné vytvářet i pro tento typ majetku bilanční účty.
   Environmentální služby jsou většinou spojeny se službami poskytovanými složkami životního prostředí-ovzduším, vodou a půdou-jako recipienty produkovaného znečištění. Přestože existují snahy kontrolovat využívání environmentálních služeb prostřednictvím plateb, nejsou zatím tyto platby schopny postihnout všechny souvislosti. Využívání služeb se neprojevuje jako u statků životního prostředí jejich vyčerpáváním, ale jejich degradací, poškozováním. Využívání ovzduší a vody je založeno na nepřímých metodách-na množství vypouštěných znečišťujících látek. Protože však není přesně znám proces asimilace reziduí, stejně jako proces regenerace, existuje k sestavování bilančních účtů a monetárních transakcí spojených s těmito službami řada výhrad.
 
   Nedořešené problémy v oblasti environmentálních statků
Oblast čerpání environmentálních statků poskytuje podstatně větší možnosti pro uplatnění účetního systému než oblast environmentálních služeb. Přesto existuje celá řada otázek, jejichž řešení je stále předmětem diskusí. Jako příklad lze uvést problémy:
1.	Jestliže je čerpání statků životního prostředí výsledkem ekonomických aktivit, neměly by tyto statky být zachyceny na výrobních a kapitálových účtech, místo v ostatních změnách kapitálových účtů?
2.	Měl by být environmentálně upravován hrubý domácí produkt nebo čistý domácí produkt? Měl by být kladen větší důraz na analýzu čistého nebo hrubého produktu?
3.	Je správné, že teoretickou základnou pro kvantifikaci čerpání environmentálních statků je snížení současné hodnoty budoucích výnosů z majetku v průběhu účetního období?
4.	Může být tato úprava použita u podzemních zásob, přirozených lesů, přirozených stavů zvěře a ryb? Může být stejný postup rozšířen jak na čerpání tak i degradaci půdy?
5.	Kde má být stanovena hranice mezi obdělávaným (kultivovaným) a neobdělávaným (nekultivovaným) majetkem?
6.	Mají být objevy nových podzemních nalezišť započítávány již v průběhu probíhajícího účetního období nebo až následující rok? Atd.

   Nedořešené problémy v oblasti environmentálních služeb
   V oblasti environmentálních služeb existuje ještě více neznámých ve vztazích mezi fyzickými a monetárními údaji než v oblasti environmentálních statků. Řada odborníků proto doporučuje propojování ukazatelů raději za pomoci modelů než účetního systému. Doporučují klást v této oblasti důraz na tvorbu indikátorů-vyjádřených většinou ve fyzických jednotkách, o které je z hlediska hodnocení vývoje stavu životního prostředí, popřípadě z hlediska hodnocení úspěšnosti environmentální politiky zatím větší zájem než o environmentálně upravené makroekonomické ukazatele.

Příloha 4  Přírodní aktiva

   Do SNA jsou zahrnována jen přírodní aktiva, z nichž jejich vlastníci mají nebo v budoucnu budou mít ekonomický užitek, a jsou kontrolována, regulována nějakou institucionální jednotkou.
   V SEEA jsou přírodní aktiva pojímána šířeji, tzn. jsou zahrnuta aktiva, která se přímo podílí na výrobních aktivitách stejně jako aktiva, která jsou ekonomickými aktivitami ovlivňována.

Klasifikace přírodních aktiv v SNA a v SEEA

SNA	SEEA	
Vyrobená aktiva	
Fixní aktiva	
Obdělávaná (obhospodařovaná) aktiva	
Inventář	
Řízený rozvoj obdělávaných aktiv	
Nevyrobená aktiva	
Hmotná nevyrobená aktiva	Hmotná nevyrobená aktiva	
Půda včetně související povrchové vody	Půda včetně ekosystémů	
Podzemní aktiva	Podzemní aktiva	
Neobdělávané (neobhospodařované) biologické zdroje	Divoká flóra, fauna	
Vodní zdroje	Voda	
	Ovzduší	

   Z uvedeného přehledu je zřejmé, že některá přírodní aktiva jsou identická v SNA i SEEA, některá jsou si blízká, ale v SEEA existují i aktiva v SNA nezahrnutá. Mezi identická aktiva zahrnovaná jak v SNA, tak i SEEA patří např. obdělávaná půda (chmelnice, vinice...), řízený rozvoj obdělávaných aktiv (zahrnující rostlinnou a živočišnou výrobu), podzemní aktiva (zahrnující v obou případech oceněné zásoby stanovené k určitému datu, za určitých technických a technologických podmínek). Na druhé straně mezi aktiva zahrnutá pouze v SEEA patří např. ovzduší, ovlivňované společenskými aktivitami, ekosystémy apod. 
   Mezi ostatní aktiva zahrnovaná do obou systémů, ale v různém rozsahu patří např. v SNA půda včetně související povrchové vody (např. jezera, řeky spojené s rekreačním využitím půdy, s jejím zavlažováním...). Naproti tomu SEEA se dotýká i vlivu společenských aktivit na půdu a vodu, jejich množství a kvalitu. Kategorie „půda” v SEEA zahrnuje ekosystémy, které nejsou v SNA zahrnuty, ale které jsou úzce spojeny s vlivy společenských aktivit, jako je eroze, kyselý déšť apod. Také kategorie „neobhospodařované biologické zdroje“ (SNA) a „divoká flóra a fauna“ (SEEA) se liší. Prvně jmenovaná kategorie zahrnuje lesy, ryby a zvířecí stáda, která jsou pod kontrolou společnosti. V SEEA mohou být zahrnuty všechny lesy (včetně dosud nedotčených lesů), všechny zásoby ryb a zvířat, ať jsou nebo nejsou pod kontrolou společnosti.
   Obsažnější klasifikace přírodních aktiv, kterou SEEA používá, je pro environmentální účetnictví nezbytná z hlediska nutnosti plně pokrýt čerpání přírodních zdrojů, poškozování životního prostředí a ostatní akumulaci, tzn. transfery přírodních aktiv do oblasti jejich ekonomického užití.
   Kategorie užití nevyrobených přírodních aktiv zachycuje např. čerpání nerostných surovin, těžbu dřeva z lesů, které jsou ekonomickými aktivy a vlivy těchto aktivit na produkční funkce lesů, kyselé deště apod. Nejsou zahrnovány vlivy znečištěného ovzduší na stavby a konstrukce, vlivy půdní eroze na silniční síť apod., neboť se předpokládá, že tyto vlivy by měly být zohledněny v položce spotřeba fixního kapitálu. Užití ostatních nevyrobených přírodních aktiv zachycuje např. těžbu dřeva v deštných lesích, lov ryb v řekách a oceánech, vliv emisí na kvalitu ovzduší, vody, půdy, lesů, vliv společenských aktivit (zemědělství, doprava, rekreace aj.) na ekosystémy apod.
   Ostatní změny v objemu nevyrobených přírodních aktiv zahrnují změny jako důsledek ekonomických rozhodnutí a ostatní změny. Změny jako důsledek ekonomických rozhodnutí zahrnují např. exploataci, půdní erozi, degradaci přírodních aktiv v důsledku ukládání odpadů, objevy nových zdrojů apod. Ostatní změny zahrnují např. přirozený nárůst, přirozený úbytek nevyrobených přírodních aktiv, ztráty v důsledku katastrof apod.

4. MOŽNOSTI VYUŽITÍ MIMOTRŽNÍCH OCEŇOVACÍCH TECHNIK V SEEA

Eva Tošovská, Iva Ritschelová

   Cílem dané kapitoly je zhodnotit potenciál současných mimotržních oceňovacích technik        z hlediska jejich eventuálního využití pro další rozvoj integrovaného environmentálního             a ekonomického účetnictví.
Kapitola je strukturována do tří částí:
   První subkapitola stručně rekapituluje současný stupeň využití oceňovacích technik                 v revidovaném systému národních účtů (dále SNA) a v jednotlivých verzích systému integrovaného environmentálního a ekonomického účetnictví (dále SEEA).
   V druhé části je diskutován potenciál mimotržních oceňovacích technik ve vztahu jak               k požadavkům SNA tak i SEEA.
   Třetí subkapitola shrnuje v obecnější rovině zkušenosti členských zemí EU a OECD (včetně České republiky) s využitím mimotržních oceňovacích technik s cílem posoudit, zda přístupy     k oceňování jsou natolik homogenní, že mohou přispět k rozvoji SNA a SEEA. Závěrečná doporučení, soustřeďující se na rozvoj mimotržních oceňovacích technik v České republice, jsou koncipována s ohledem na jejich možné využití v SEEA.

4.1  Rekapitulace současného stupně využití oceňovacích technik v SNA a SEEA
   Národní účty ve své původní verzi nereflektovaly odpovídajícím způsobem vazbu mezi ekonomickým systémem a přírodním prostředím. Nebraly v úvahu především ty komponenty životního prostředí, které mají charakter veřejného statku (např. ovzduší), nikdo je nevlastní    a jejich užitky pro výrobní proces nejsou zprostředkovávány trhem. To vedlo k tomu, že stále intenzivnější využívání přírodního prostředí v jeho diferencovaných funkcích nevstupovalo do hlavních makroekonomických agregátů, jako je např. hrubý domácí produkt. Přístup k oceňování se omezoval téměř výhradně na tržní ceny. Produkce netržních statků byla oceňována na základě cen podobných výrobků, které procházely trhem, nebo na základě nákladů. Např. čerpání přírodních zdrojů se ve SNA odráželo pouze ve formě nákladů na těžbu. Negativní dopady znečištění životního prostředí na lidské zdraví se projevily pouze jako skutečné výdaje na zlepšení zdravotního stavu obyvatelstva apod.
   Revidovaná verze SNA (1993) podstatně rozšířila vymezení aktiv. Pokud jde o přírodní aktiva rozlišuje vyprodukovaná aktiva, kam patří přírodní statky, jejichž růst je kultivován, resp. pod kontrolou člověka (ovocné sady, vinice, hospodářská zvířata), a nevyprodukovaná  aktiva, kam patří půda, podzemní aktiva, nekultivované biologické zdroje a vodní zdroje.      V reálné praxi SNA jsou však aktiva nadále omezena na aktiva, která mají tržní cenu, a na aktiva, která jsou pod kontrolou jejich vlastníků. 
   Z hlediska ochrany životního prostředí i zájmů budoucích generací je tento přístup nedostačující. Uveďme názorný příklad. Jestliže jediné ocenění, které bude provedeno            v souvislosti s tropickými deštnými pralesy, bude tržní cena tropických dřevin, je to vážná simplifikace. Funkce pralesů pro udržení rovnováhy klimatu, jejich hodnota jako unikátního biotopu a přirozeného prostředí pro diverzifikované typy flóry a fauny, které mají                    z ekologického hlediska stále větší význam, stojí zcela mimo jakékoliv ocenění.
   Jednou z ambicí rozvoje SEEA je vytvořit prostor pro propojení konvenčního systému národních účtů s účty životního prostředí a s účty přírodních zdrojů. Práce na rozvoji integrovaného environmentálního a ekonomického účetnictví je možné sledovat na jeho jednotlivých modifikacích (verzích), které postupně rozšiřují využívaný účetní rámec. Předmětem zájmu této rekapitulace není analýza vlastního účetního rámce jednotlivých verzí a jeho postupné rozšiřování, ale pouze vazba na využití oceňovacích technik.
   Pouze pro hrubou orientaci uvádíme: První verze SEEA, která vychází z účtu produkce SNA, umožnila mj. rozšířit pojetí vstupů o toky přírodních zdrojů, stejně jako výstupy o toky odpadů vznikajících ve výrobní i spotřební sféře a zpětně zatěžujících přírodní prostředí. Účty nefinančních aktiv SNA byly rozšířeny o účty přírodních aktiv SEEA, jejichž součástí jsou         i neprodukované přírodní statky.
   V rámci druhé verze SEEA je provedena dezagregace aktivit na ochranu životního prostředí, spojená s identifikací finančních toků spojených s ochranou životního prostředí, ve třetí verzi jsou rozvíjeny tři modely účtů vyjádřené ve fyzických jednotkách (materiálové a energetické bilance, účty přírodních zdrojů a účty národního bohatství).
   Čtvrtá verze SEEA zavádí techniku vycházející z tzv. hypotetických (imputovaných) nákladů, které si všimneme podrobněji v dalším textu. Pátá verze SEEA navrhuje rozšířit pojetí produkce o služby na ochranu životního prostředí produkované domácnostmi a nově upravuje pojetí environmentálních a spotřebních služeb.
   Ve vztahu k volbě oceňovací techniky se obecně rozlišují dva základní teoreticko                      -metodologické přístupy k environmentálnímu účetnictví. 
   První přístup vychází z koncepce systému národních účtů, kde jsou jednotlivé položky vyjádřeny monetárně. Usiluje proto o monetární kvantifikaci finančních toků zobrazujících vazbu mezi společenskými aktivitami a životním prostředím. Začlenění ekologického faktoru následně umožňuje upravit „náklady a výnosy“ a zvýšit jejich vypovídací schopnost o reálných společenských tocích.
   Druhý přístup překračuje hranice současného rámce systému národních účtů. Snaží se postihnout dopad znečištěného životního prostředí na jednotlivé subjekty (výrobce, kteří nemají na znečištění podíl, domácnosti aj., ale nesou jeho důsledky). Tyto negativní důsledky se promítají do nákladů, které stojí mimo čistý domácí produkt či čistý důchod.
   Z logiky SNA vyplývá preference tržního ocenění. Využití cen generovaných trhem v rámci SNA má pro statistiku tu výhodu, že vychází z porovnatelných údajů v peněžních jednotkách. Jakékoliv ocenění založené na jiných metodách (přímého či nepřímého mimotržního oceňování) je spojeno se zjednodušujícími předpoklady a jejich vypovídací hodnota je nižší. Proto                 i jednotlivé verze SEEA kladou akcent na využití tržních cen ve všech případech, kdy je to věcně možné. 
   Tržní ceny jsou využity k ocenění zásob nevyprodukovaných přírodních aktiv, které jsou ekonomickými aktivy v SNA, k ocenění toků, které tyto zásoby snižují či zvyšují a na čerpání přírodních aktiv, která nejsou zahrnována mezi aktiva ekonomická (rybolov v oceánech).
   Jak je uvedeno ve studii (Ritschelová) ocenění čerpání a degradace přírodních aktiv, která jsou ekonomickými aktivy v SNA, pomocí tržních cen je konzistentní s oceněním zásob odpovídajících nevyprodukovaných přírodních ekonomických aktiv u obou systémů. Jediný rozdíl mezi SNA a SEEA spočívá v tom, že se v SNA zapisuje použití nevyrobených přírodních ekonomických aktiv jako "jiné objemové změny". Naopak SEEA zahrnuje náklady na čerpání a degradaci do položky "akumulace kapitálu" a odečítá je při výpočtu při environmentální úpravě čistého domácího produktu.
   Mimo rámec SNA i SEEA stojí však peněžní ocenění degradace ovzduší a vod jako nevyprodukovaných přírodních aktiv, která nejsou součástí aktiv ekonomických. Absenci tohoto ocenění dílčím způsobem zmírňuje SEEA, která sice nezahrnuje znehodnocení nevyprodukovaných přírodních aktiv, ale zachycuje v peněžních jednotkách alespoň jejich užití (např. těžbu palivového dřeva v pralesech, rybolov v oceánech aj.).
   Metodologicky složité je i oceňování zásob (změn zásob) nevyprodukovaných aktiv. Skutečné tržní ceny lze využít pro ocenění zásob pouze v těch případech, kdy jsou tržní transakce s daným typem aktiv natolik reprezentativní, že jejich cenu lze použít k ocenění veškerých zásob statků. V praxi je tato podmínka splněna pouze při transakcích s půdou.
   Tržní ocenění se běžně využívá pro ocenění zásob a toků vyprodukovaných biologických         a nebiologických statků. Při ocenění vyprodukovaných fixních přírodních aktiv (ovocné sady, plantáže) se může využít tržní ceny identických nově vzniklých fixních aktiv (běžné reprodukční náklady), přitom je však třeba vzít v úvahu jejich opotřebení. 
   Při ocenění nevyprodukovaných fixních aktiv je možno použít současné (nebo budoucích- diskontované) hodnoty čistých výnosů spojených s použitím daného aktiva. Vyčerpatelná přírodní aktiva (např. nekultivované biologické zdroje, podzemní aktiva) mají tržní cenu pouze   v případě, že jsou těženy. V těchto případech se od budoucí prodejní ceny odečtou náklady na těžbu. Takto získaná čistá cena se násobí množstvím zásob přírodních zdrojů.
   Pokud není využití složek přírodního prostředí spojeno s tržními transakcemi, je nutno využít některé z metod mimotržního ocenění. Chceme-li ocenit kvalitativní užívání přírodního prostředí jako veřejného spotřebního statku, přichází v úvahu nejčastěji kontingentní oceňovací technika. Lze ji využít i v případech, kdy není třeba monetárně vyjádřit kvalitu složky přírodního prostředí jako celku, ale pouze peněžní částku, která odpovídá zhoršení nebo zlepšení environmentální služby (např. zhoršení kvality ovzduší, vodních zdrojů, rekreačního užití).
   Mimotržních oceňovacích technik je možno využít také v případě ocenění ekologických zásob a toků.
   Sledujeme-li z hlediska přístupu k oceňování jednotlivé verze SEEA (kdy první obsahuje základní matici SEEA, druhá dezagregaci SNA ve vztahu k životnímu prostředí a třetí propojení věcného a peněžního účetnictví), je bezpochyby nejzajímavější její čtvrtá verze. 
   Čtvrtá verze SEEA využívá vedle tržního oceňování podle koncepce účtů nefinančních aktiv v SNA především ocenění založené na hypotetických (imputovaných) environmentálních nákladech a ocenění na základě kontingentní metody (ve vztahu k odhadu hodnoty „spotřebitelských služeb“ přírodního prostředí ve vztahu k domácnostem). 
   Hypotetické environmentální náklady rozčleňuje na:
•	environmentální náklady způsobené znečišťovatelem (tato nákladová položka odpovídá na otázku, kdo je odpovědný za znečištění životního prostředí) a 
•	environmentální náklady vyvolané, které vztahuje k subjektům, na které znečištění dopadá (tato nákladová položka odpovídá na otázku, kdo je postižen znečištěním). V této skupině se bere v úvahu jak degradace životního prostředí, degradace krajiny v důsledku nevhodného využívání půdy, tak náklady domácností, které vydají na zmírnění negativních dopadů znečištěného životního prostředí.
   Rozlišení dvou výše uvedených skupin environmentálních nákladů je v kontextu studie podstatné v tom, že každá z nich využívá zcela odlišných oceňovacích technik a metod.
   Pro ocenění nákladů způsobených znečišťovateli zavádí čtvrtá verze SEEA specifickou nákladovou kategorii, kterou nazývá náklady na udržení (maintenance cost).
   Pojetí nákladů na udržení je reakcí na koncepci trvale udržitelného rozvoje jako nového rámce pro integraci ekologických kritérií do rozvojových strategií. Ta bere ohled na spravedlivou distribuci zdrojů a přírodního bohatství nejen ve vztahu k lidem vzdáleným prostorově, ale i      ve vztahu k zájmům budoucích generací. 
   Ambicí nové nákladové kategorie je stanovit takové náklady na využívání přírodních statků, které zabezpečí, že nedojde k jejich znehodnocení a že je bude možno nezkráceně využívat též budoucnosti. Jinými slovy, těmito náklady se rozumí dodatečné hypotetické náklady, jejichž vynaložení zaručí, že dopad ekonomických činností nepovede dlouhodobě ke kvantitativnímu    a kvalitativnímu zhoršování životního prostředí.
   Obecně to znamená, že ekonomický rozvoj dané země by se měl realizovat při zachování kvantitativní i kvalitativní úrovně přírodního prostředí. Tento přístup vychází z makroekonomického pohledu a je úzce propojen s normativními úvahami o budoucí rozvojové strategii země. Je jej možno realizovat prostřednictvím modelování alternativních rozvojových strategií.
   Dodatečné hypotetické náklady „na udržení“ by se diferencovaly podle odvětví způsobujících znečištění a devastaci životního prostředí. Tak např. hypotetické dodatečné náklady při exploataci nevyprodukovaných biologických zdrojů by se evidovaly v zemědělství, lesnictví či rybářství, náklady na exploataci podzemních aktiv jako dodatečné náklady v těžebních odvětvích apod.
   Koncepce „nákladů udržitelnosti“ je určitou analogií výpočtu hodnoty amortizace vyprodukovaných fixních aktiv. Podle této metody využívané v SNA náklady na využívání fixních aktiv jsou oceněny peněžní částkou, která garantuje stabilní úroveň fixních aktiv. Cílem tohoto přístupu je dosáhnout a udržet takovou hladinu aktiv, která umožní udržet stejnou úroveň příjmů i v budoucnosti. Tím je vyhověno kritériím trvalé udržitelnosti, byť posuzováno jen z užšího antropocentrického pohledu.
   Koncepce udržení kvantitativní a kvalitativní úrovně přírodních aktiv vyžaduje vypracování standardu udržitelnosti. Tyto standardy by determinovaly rozsah ekonomické aktivity, kterou je možno provozovat bez narušení životního prostředí.
   Standardy udržitelnosti se předpokládá definovat pro hlavní funkce přírodního prostředí, především pro kvantitativní využívání přírodních aktiv, pro prostorové a kvalitativní využívání půdy, krajiny a ekosystémů a pro funkce přírodních aktiv při absorbci odpadu ekonomických činností. 
   Standardy udržitelnosti by měly být vypracovány jak na agregátní úrovni, tak pro jednotlivé ekonomické aktivity a jednotlivé regiony.
   Ve vztahu k standardům udržitelnosti je relevantní realizace pěti typů opatření, která mohou předejít či zmírnit znehodnocení životního prostředí v důsledku ekonomických aktivit:
•	omezení ekonomických činností nebo zrušení některých, životní prostředí nejvíce zatěžujících aktivit,
•	substituce výsledných produktů ekonomických činností, tj. výroba jiných ekologicky šetrnějších produktů nebo změna přístupu domácností ke spotřebě,
•	substituce ekologicky náročných vstupů do výrobního procesu při zachování výsledného produktu (např. zavádění nových technologií),
•	realizace aktivit na předcházení či prevenci znečištění životního prostředí, aniž by došlo ke změně vlastní ekonomické činnosti (např. využívání koncových technologií),
•	aktivity na obnovu nebo snížení negativních dopadů ekonomických aktivit na přírodní prostředí.

   Hypotetické environmentální náklady ekonomických aktivit nutné pro dosažení standard udržitelnosti vycházejí z prvních čtyř skupin opatření, která mají předejít znečištění přírodního prostředí. IV. verze SEEA preferuje omezit kalkulaci nákladů na opatření, předcházející znečištění, a nebrat v úvahu aktivity spojené s obnovou již narušených složek prostředí. Jsou-li tyto náklady realizovány, je třeba hypotetické environmentální náklady o jejich objem snížit.
   Zatímco hypotetické náklady způsobené znečišťovateli jsou oceňovány výše uvedenou specifickou nákladovou kategorií (náklady na udržení), která je konstruována z makroekonomického hlediska, hypotetické náklady vyvolané (nesené jinými subjekty) jsou oceňovány odlišně. Obecně se doporučuje využívat stejné způsoby ocenění, jakými daná jednotka reálně oceňuje své zatížení. Toto pojetí odráží mikroekonomické hledisko. 
   Pokud jde o vyvolané náklady ve vztahu k výrobním aktivitám, jsou v rámci SEEA oceňovány pouze tehdy, odráží-li skutečnou nebo hypotetickou tržní hodnotu. Jinými slovy, SEEA započítává pouze ty náklady, které jsou součástí tokových účtů nebo účtů aktiv v konvenčním systému národních účtů.
   Pro ocenění vyvolaných nákladů dopadajících na domácnosti, které jsou reakcí na znečištění složek životního prostředí, se doporučuje využívat kontingentní oceňovací techniky nebo jiné netržní metody. O této problematice pojednáme podrobněji ve druhé subkapitole. 
   Pokud mají vyvolané náklady podobu poškození půdy nebo ekosystémů, je nutno pro jejich ocenění využít náklady na udržení (maintenance cost).
   V oceňování hypotetických environmentálních nákladů, rozpracovávaných ve IV. verzi SEEA, můžeme tudíž rozlišit tři pracovní modifikace: 
   První modifikace vyjadřuje dodatečné náklady, které jsou v důsledku znečištění životního prostředí vyvolané v průmyslových odvětvích. Jsou oceněny v tržních hodnotách a zahrnují pouze náklady spojené s ekonomicky způsobenými změnami objemu přírodních aktiv využívaných ve výrobním procesu. Tato modifikace bere v úvahu pouze ty nákladové položky, které jsou již zahrnuty do konvenční SNA.
   Druhá modifikace se soustřeďuje na hypotetické environmentální náklady způsobené znečišťovateli a vyjádřené náklady na udržení. Tyto dodatečné odhady předpokládají vyčíslit dodatečné náklady ekonomických aktivit a snížení hodnoty bezprostředně ovlivněných přírodních aktiv.
   Třetí modifikace rozšiřuje koncept vyvolaných nákladů. Mimo dodatečných vyvolaných hypotetických nákladů v tržních hodnotách ve vztahu k průmyslu bere v úvahu i náklady dopadající na domácnosti. Tyto náklady oceňuje různými modifikacemi kontingentní oceňovací techniky (přístup ochota platit).
   Koncepce, která bere v úvahu jak náklady způsobené vlastní ekonomickou činností znečišťovatele, tak vyvolané náklady, vyžaduje pro jejich korekci ocenit aktivity vynaložené na restauraci (obnovu) přírodního prostředí. Tyto aktivity mohou vést ke zlepšení přírodního prostředí, a mohou tudíž částečně nebo úplně vyrovnávat negativní dopady ekonomických aktivit.
   Vazbu na oceňovací techniky má i pátá verze SEEA, která usiluje o rozšíření produkčních hranic ekonomiky o tzv. environmentální služby. Tyto služby by měly odrážet specifické kvalitativní a prostorové ekonomické funkce přírodních nevyprodukovaných aktiv, jako je půda (včetně ekosystému), voda a ovzduší. Tyto vzájemně si konkurující služby jsou v V. verzi SEEA interpretovány jako produkční aktivity přírodního prostředí. Patří k nim tři základní typy environmentálních služeb:

•	„zneškodňovací“ služby, které můžeme označit jako ekonomickou funkci přírodního prostředí ukládat, zpracovávat a transformovat odpady ekonomických aktivit,
•	„produkční služby“ půdy, spojené s prostorovou funkcí půdy jako stanoviště výrobních aktivit, stejně jako využití půdy pro zemědělské účely,
•	„spotřební služby“ přírodního prostředí ve vztahu k obyvatelstvu (rekreační, estetické a jiné funkce).

   V. verze SEEA předpokládá ocenit jednotlivé typy environmentálních služeb technikami,        o nichž jsme se již v předešlém textu zmínili. Likvidační služby by se oceňovaly náklady na aktivity, které mají předejít znečištění, ocenění produkční služby půdy, stejně jako ocenění její absorpční funkce by vycházelo z odhadu hypotetických nákladů způsobených znečišťovatelem. 
   Metodologicky nejsložitější je ocenění „spotřebních služeb“ přírodního prostředí. Zde se jako nejvhodnější technikou jeví specifická modifikace „ochoty platit“, resp. kontingentní oceňovací techniky. Respondenti, kteří konzumují environmentální spotřební služby by byli dotazováni, jakou ztrátu jsou ochotni podstoupit, budou-li jim zajištěny takové spotřební služby přírodních aktiv, jejichž kvalita není ovlivněna negativními dopady ekonomických aktivit. Jde opět             o dobrovolné snížení úrovně environmentálních spotřebních aktivit domácností nebo o takovou jejich substituci, která ve výsledném efektu vede k redukci celkového objemu environmentálních spotřebních služeb. 
   Ocenění hodnoty snížení spotřebních environmentálních služeb by zahrnovalo dvě složky: skutečné náklady a náklady hypotetické. V prvním kroku by byly identifikovány skutečné náklady dopadající na domácnosti. V druhém kroku by byli respondenti dotazováni, jaké dodatečné hypotetické náklady by byli ochotni nést, pokud by jim byla zajištěna kvalita spotřebních environmentálních služeb neovlivněná negativními dopady ekonomických činností. Analogie tohoto přístupu s přístupem prezentovaným v souvislosti s ochotou respondentů snížit úroveň jejich finální spotřeby je evidentní.
   Z této stručné rekapitulace přístupů k oceňování, které jsou předpokládány v rámci rozpracovávání jednotlivých verzí systému integrovaného environmentálního a ekonomického účetnictví, vyplývá, že je zde určitý prostor pro využití mimotržních oceňovacích technik. Specifická oceňovací kategorie, tzv. náklady na udržení, bude vyžadovat i další rozpracování přístupů k oceňování, založených na potenciálních výdajích (nákladech).

4.2  Analýza mimotržních oceňovacích technik ve vztahu k požadavkům SNA a SEEA
   Úvodem je nutné zdůraznit, že techniky a metody mimotržního oceňování přírodních aktiv se dlouhodobě vyvíjely bez jakékoliv návaznosti na systém národních účtů či integrované environmentální a ekonomické účetnictví. Převládajícím impulsem pro jejich rozvoj byla nutnost vytvořit analytický nástroj pro vyhodnocování investičních a jiných projektů, event. vyhodnocování regulačních opatření. Tímto nástrojem se stala „cost-benefit“ analýza, postavená na srovnání nákladů a přínosů daných akcí. Tato analýza se liší od běžného finančního posouzení tím, že zahrnuje veškeré zisky (přínosy) a veškeré náklady (ztráty) bez ohledu na to, kdo je jejich adresátem. Z metodologického hlediska je toto rozšířené pojetí dopadů ve vztahu    k požadavkům SEEA pozitivní, problémy se však soustřeďují na metody a techniky monetárního ocenění jednotlivých typů dopadů.
   V reálné praxi se ukázalo, že celou řadu přínosů (ať již pozitivních nebo negativních) není možno v peněžních jednotkách vyjádřit. Vyvstala nutnost stanovit pro ně stínové ceny. Pokud vstupy a výstupy nemají reálné trhy, je nutné zjistit, jakou cenu by daná komodita měla, kdyby její trh existoval. Odtud byl již malý krok k hledání náhradních trhů nebo hypotetických trhů, jejichž pomocí je možné stínové ceny odvodit.
   Zcela nové požadavky na oceňování přírodních aktiv přinesla strategie trvale udržitelného rozvoje, jejíž hlavní postuláty reflektuje zejména IV. verze SEEA. Pojetí přínosů či užitků aktiv přírodního prostředí se podstatně rozšiřuje. Přírodní aktiva se posuzují ne pouze z hlediska jejich přínosu pro výrobní proces, ale oceňuje se i jejich vnitřní hodnota, tj. samotná existence přírodních aktiv jako součást přírodního bohatství, která je na ekonomických aktivitách zcela nezávislá. Oceňují se nejen přímé užitky přírodních aktiv, ale i užitky nepřímé, stejně jako užitky potenciální.To vše klade kvalitativně nové požadavky na rozvoj mimotržních oceňovacích metod.
   Cílem dalšího výkladu je prezentovat nejčastěji využívané metody mimotržního oceňování a posoudit je z hlediska jejich využitelnosti pro jednotlivé verze a modifikace SEEA. Protože systém národních účtů preferuje ocenění aktiv a služeb generované trhem, budeme tyto metody řadit z hlediska jejich blízkosti k tržním cenám.

4.2.1  Využití tržního ocenění
   Kvalita životního prostředí může negativně nebo pozitivně ovlivnit výrobu (produktivitu) určitých výrobních oborů. Představuje svého druhu výrobní faktor, který však výrobce nemůže ovlivnit. I když tento „vstup“ neprochází trhem, využívá se v rámci cost-benefit analýzy několik technik, měření zisků nebo ztráty, které výrobnímu procesu změněná kvalita přírodního prostředí přináší. Tyto techniky se liší podle toho, zda berou v úvahu adaptační chování výrobce nebo od jeho reakcí abstrahují.
   Jestliže se změny ve výrobě v důsledku změněné kvality životního prostředí hodnotí bez ohledu na adaptační chování výrobce, je možno využít některé z následujících technik:
•	 Techniky založené na dose-response údajích. Aplikace této metody předpokládá nejprve stanovit fyzické změny přírodního prostředí, které jsou důsledkem znečištění. Poté je nutno stanovit rozdíl, který tyto negativní dopady způsobily v hodnotě výstupu daného odvětví.
•	 Techniky založené na funkci škod vycházejí z výše uvedených dose-response údajů, přičemž rozdíl v hodnotě výstupu, který lze připsat negativním změnám přírodního prostředí, vyjádří monetárně s využitím tržních cen.
•	 Techniky založené na produkčních funkcích vztahují výstup (output) k různým úrovním vstupu, přičemž ekologický faktor je jedním ze vstupů. Závislost úrovně výstupu (produkce) na vstupech je modelována s využitím matematických metod. 
   Nejjednodušší přístup jak hodnotit změny ve výrobě způsobené znečištěním životního prostředí je využít převládajících tržních cen k ocenění rozdílu, který znečištění způsobilo. Tento způsob je však možno aplikovat pouze v případě, že změna ve výstupu, k níž došlo v důsledku negativních změn přírodního prostředí, není tak velká, aby ovlivnila velikost nabídky. 
   Druhým předpokladem pro využití převládajících tržních cen je skutečnost, že tyto ceny nejsou deformovány reálně existujícím monopolem na daném trhu, regulací cen či ochranářskými protidovozními opatřeními. Pokud je převládající cena stanovena administrativně na vyšší úrovni, než je tržní cena (jak je tomu u řady zemědělských komodit ve vyspělých zemích EU), zkresluje její využití reálné ocenění. Určitým řešením je provedení příslušné korekce, např. ve formě stanovení odchylek vyvolaných cenovými intervencemi apod.
   V rámci CBA je tržnímu ocenění teoreticky nejblíže přístup, kdy se oceňují ztráty (či škody) určitého přírodního aktiva na základě tržní ceny aktiv, které jsou jeho blízkým substitutem. Případy, kdy je tento substitut k dispozici v takové míře, že není hrubě zkreslen výsledek ocenění, jsou velmi vzácné. 
   Uveďme příklad: V důsledku nevhodného zásahu v rámci vodohospodářské politiky dojde k velkému úbytku rybí populace. Přijměme zjednodušující předpoklad, že došlo ke ztrátě jak na druzích ryb, které jsou předmětem obchodu na místním trhu, tak na druzích ryb, které jsou druhově příbuzné, ale neobchoduje se s nimi. Při splnění těchto podmínek můžeme využít ceny tržních druhů ryb k ocenění ztráty na netržní rybí populaci.
   Pokud použijeme pojmový aparát SEEA, aplikujeme tudíž tržní ceny vyprodukovaných přírodních aktiv na ocenění ztráty (event. i zásoby) nevyprodukovaných přírodních aktiv, která nejsou předmětem lovu (těžby, sklizně). Ocenění těchto statků bude potom vycházet z budoucí prodejní ceny, odvozené od tržní ceny vyprodukovaných přírodních aktiv, kterou snížíme           o náklady na lovení ryb (čistý výtěžek).
   Využití tržních cen pro vyjádření negativního dopadu zhoršené kvality životního prostředí na výsledný output je do určité míry statický (či mechanistický) v tom smyslu, že nebere ohled na reakci výrobce na tuto skutečnost.
   Výrobce má teoreticky širší varietu možností, jak se „adaptovat“ na zhoršenou kvalitu prostředí, ovlivňující jeho výslednou produkci. 
   Především může realizovat preventivní opatření, která sníží výše uvedený negativní dopad (např. je-li voda, která má být použita pro výrobu pitné vody, ve zvýšené míře znečištěna, vybuduje dodatečné usazovací nádrže pro její „předčištění“ před standardní úpravou). 
   Adaptační chování výrobce se může realizovat i jinou kombinací výrobních faktorů (např. substitucí mezi ekologickým faktorem a technickým kapitálem) či substitucí na straně výsledného produktu (např. výsledný produkt je odolnější vůči znečištění).
   Údaje o nákladech spojených s realizací výrobcem zvolené formy adaptačního chování je možno využít pro ocenění vlivu zhoršené kvality přírodního prostředí na výrobu. 
   Pokud zhoršení kvality životního prostředí dopadající na výrobce nevyvolává cenové efekty, je omezení pouze na stranu výrobce legitimní. Pokud však z tohoto titulu dojde k růstu cen, zjišťuje se poptávka domácností po příslušných finálních produktech a její cenová pružnost. Pro výpočet funkce poptávky se využívá standardních postupů.Výše uvedené metodické postupy nemají v uvedeném pojetí v logice SEEA místo.
   Vstup „životního prostředí“ do výrobních aktivit je ošetřen v první části SEEA, která provádí dezagregaci konvenčních národních účtů se zaměřením na životní prostředí. Rámec vstupů je rozšířen o toky přírodních zdrojů, které vstupují do ekonomických aktivit, rámec výstupů bere zřetel na tok odpadů, který se vrací zpět do přírodního prostředí. Vazba mezi ekonomikou a životním prostředím v rámci této základní verze SEEA je však omezena na ekonomickou výrobu a užívání produktů. Pojetí vstupů a výstupů SNA, resp. tabulka zdrojů a užití vyprodukovaných statků a služeb, obsahuje zdroje domácích a dovážených produktů a služeb, jejich využití pro mezispotřebu nebo konečnou poptávku. Účty nefinančních aktiv zahrnují počáteční a konečné rozvahové tabulky vyráběných statků a nevyráběných přírodních statků i jejich změny jako důsledek tvorby kapitálu a jiných změn v aktivech. Právě „jiné změny            v aktivech“ jsou v daném kontextu relevantní.
   Dopad zhoršené kvality životního prostředí je tudíž posuzován ve vztahu k výsledné produkci a k užití statků a služeb. Logika metodických přístupů, které se snažily ocenit ztrátu „nevyrobenou produkci“ v důsledku znečištění přírodního prostředí, se do dosud navržených dezagregací nepromítá. Další dosud nepokrytou oblastí je vazba snížené kvality ekologických funkcí na účty příjmů a akumulace.
   Na druhé straně „adaptace“ výrobců na zhoršenou kvalitu životního prostředí, která se realizuje speciálními opatřeními, jejichž cílem je předejít znečištění, je ošetřena v rámci dezagregace tokových účtů a účtů aktiv ve II. verzi SEEA. Pokud jde o aktivity, které mají předejít znečištění („avoidance activities“), rozlišují se především:
•	změny ve struktuře vyráběného a spotřebovávaného zboží a služeb,
•	změny ve výrobních technologiích,
•	separátní zpracování a ukládání odpadů z ekonomických činností,
•	recyklování,
•	ochrana krajiny a ekosystémů proti přetížení ze strany ekonomických činností.
   Vzhledem k růstu negativních dopadů ekonomických činností na přírodní prostředí mají aktivity předcházející znečištění vysokou prioritu.

4.2.2 Oceňovací techniky založené na potenciálních výdajích

   Pokud využívání přírodních aktiv není spojeno s tržními transakcemi, je v rámci cost-benefit analýzy za určitých okolností možné nahradit absentující ocenění odhadem založeným na potenciálních výdajích.								                      
   Jde především o koncepci oceňování znečištění či devastace životního prostředí na základě obnovovacích (reprodukčních) nákladů. Z teoreticko-metodologického hlediska je možno monetárně vyjádřit ztrátu /škodu/ na životním prostředí na základě nákladů na obnovu poškozené složky, resp. nákladů spojených s uvedením této složky do stavu před vznikem poškození.
   Relativně často využívanou obdobou reprodukčních nákladů, používaných pro ocenění devastace přírodního prostředí v rámci CBA, jsou náklady na stínový projekt, který by komplexně restauroval devastované životní prostředí v dané oblasti.
   Na základě ocenění obnovovacích (reprodukčních) nákladů je možno vyjádřit i přínosy ze zlepšení kvality životního prostředí. V tomto případě se oceňují náklady nutné pro dosažení stanovené standardy kvality prostředí, která je jedním z regulačních nástrojů ekologické politiky. 
   Využití kategorie obnovovacích nákladů je stále častější především u těch složek nebo faktorů životního prostředí, na jejichž zachování je z hlediska cílů trvale udržitelného rozvoje zvýšený zájem. 
   Touto metodou je možno peněžně ocenit např. člověkem nekontrolovaná přírodní aktiva         (v SEEA spadající pod pojem nevyprodukovaná přírodní aktiva), jako je mokřadní ekosystém. Kvantifikujeme-li náklady, které je nezbytné vynaložit na obnovu mokřadu na původním místě nebo náklady na vytvoření mokřadu na jiném vhodném místě, může tato kvantifikace sloužit pro vyjádření škody ze ztráty mokřadu, event. přínosu z vytvoření mokřadu.
   Do systému SEEA by vstupovala pouze reálná obnova mokřadu. Změny v objemu nevyprodukovaných přírodních aktiv (kam mokřadní ekosystém patří), které jsou důsledkem nákladů na obnovu, jsou součástí účtů nefinančních aktiv v rámci její II. verze. Tato verze bere v úvahu, že objem nevyprodukovaných přírodních aktiv se mění nejen v závislosti na jejich čerpání ale i na jejich obnově a je závislý na dalších faktorech (míra jejich dostupnosti aj.).
   Skutečně vykázané náklady na obnovu znečištěné složky mají v rámci IV. verze SEEA specifické postavení ve vztahu k provozovatelům ekonomických aktivit. Jak jsme již uvedli,       v této verzi jsou kalkulovány hypotetické náklady na udržení (maintenance cost), kterými se rozumí náklady nutné pro dosažení standard udržitelnosti. Komponentou těchto nákladů jsou především náklady spojené s omezením nebo zrušením dané ekonomické aktivity, náklady spojené s nahrazením stávajícího finálního produktu ekologicky šetrnějším produktem, náklady na opatření spojená se zajištěním ekologicky šetrnějších vstupů do výrobního procesu                 a především náklady na prevenci či zmírnění znečištění životního prostředí (náklady na koncové a jiné technologie). 
   Jsou-li výrobcem realizovány skutečné náklady na obnovu některé poškozené složky životního prostředí, je podle logiky IV. verze SEEA nutné tyto náklady od sumy výše uvedených hypotetických nákladů odečíst.
   Druhou oceňovací technikou založenou na potenciálních výdajích, využívanou v rámci cost-benefit analýzy, je metoda averzních (soukromých kompenzačních) výdajů. Je využívána např. pro ocenění poškození veřejných statků (znečištění ovzduší, zvýšená hladina hluku aj.). Tato metoda vychází z hypotézy o vzájemné zaměnitelnosti mezi kvalitou životního prostředí a tržními statky. Metoda předpokládá, že znečištění životního prostředí je možno substituovat výdaji na předcházení či snížení jeho negativního dopadu. 
   Podmínkou využití této nákladové kategorie k ocenění škody (či přínosu) však je, aby             k realizaci těchto výdajů nedocházelo na pokyn orgánů státní správy či jiných institucí. V tomto případě by chyběla svobodná volba daného subjektu vydat defenzivní náklady a vazba na tržní mechanismus.
   Averzní výdaje mohou realizovat jak domácnosti, tak podniková sféra či orgány státní správy, přičemž věcná podoba těchto výdajů je různá. Např. domácnosti či orgány státní správy se mohou bránit tíživému dopadu znečištění ovzduší např. instalací praček vzduchu či instalací klimatizace. Naopak náklady na zakoupení vodního filtru pro domácnost či nákup balené minerální vody je averzní výdaj ve vztahu ke znečištění vody apod.
   V každém případě však averzní výdaj znamená, že subjekt hodnotí snížení škody ze znečištění životního prostředí výše než skutečně vynaložené náklady. To opravňuje v některých případech využít v rámci CBA kvantifikaci averzních výdajů jako minimální úroveň škod ze znečištění životního prostředí. Obráceně je pak možno „ocenit“ zlepšení kvality životního prostředí úsporami na výše uvedených typech averzních výdajů.
   Skutečností však zůstává, že případy, kdy lze averzní výdaje využít jako substitut ocenění škod (nebo přínosů) a získat údaj alespoň s minimální vypovídací schopností, jsou značně omezené. Nezbytnou podmínkou je především dostatečná averze příslušného subjektu ke škodám ze znečištění životního prostředí. Je-li subjekt ochotný riziko podstoupit nebo je-li vůči němu neutrální, k realizaci averzních výdajů nepřistoupí. Averze k riziku je obvykle úměrná objemu disponibilních věrohodných informací o negativních dopadech škod.
   Averzní výdaje podnikové sféry byly v původní verzi SNA interpretovány jako náklady spojené s meziproduktem, nejsou však součástí přidané hodnoty ani finálního produktu. Na druhé straně averzní výdaje domácností a orgánů státní správy byly zahrnovány do finálních výdajů a vstupovaly do hrubého domácího produktu.	
   Konstrukce ocenění pomocí potenciálních nákladů nemá v rámci SEEA své uplatnění. Jak jsme se již stručně zmínily, v rámci dezagregace tokových účtů a účtů aktiv (II. verze SEEA) je provedena podrobná analýza a strukturace činností souvisejících s ochranou životního prostředí. 
   Je rozlišena: 
•	preventivní ochrana životního prostředí (kam patří např. změny ve výrobních technologiích, změny v charakteru produktu, recyklace aj.), 
•	obnova životního prostředí (kam patří neutralizace znečišťujících látek, podpora asimilační kapacity přírodního prostředí, obnova ekosystému aj.), 
•	činnosti, které mají zmírnit nebo zamezit dopadu škod ze znečištění životního prostředí (kam patří např. změna trvalého bydliště),
•	metody kompenzující (napravující) již vzniklé škody ze znečištění životního prostředí (opravy budov, výrobních zařízení, dodatečné čištění, zvýšené využití zdravotních služeb aj.).

   Tato relativně podrobná deskripce různých aktivit a opatření souvisejících s životním prostředím je využita v SEEA pro různé účely.
   Aktivity na předcházení znečištění a obnovu znečištěných aktiv jsou významné z hlediska zachování kvantitativní a kvalitativní úrovně přírodních aktiv. Přechod na trajektorii trvale udržitelného rozvoje není možný bez toho, aniž by část ekonomických zdrojů byla věnována na snížení negativních dopadů ekonomických aktivit na přírodní prostředí. Proto skutečně vynaložené náklady na předcházení a obnovu znečištění, zachycené v SEEA, slouží jako ukazatel ekonomického úsilí o dosažení tohoto cíle. 
   Tyto náklady jsou v příručce k integrovanému environmentálnímu a ekonomickému účetnictví nazývány environmentálními ochrannými aktivitami. V praxi není vždy snadné tyto aktivity vykazovat samostatně. Velmi často jsou součástí nových výrobních postupů, které jsou paralelně ekologicky šetrnější a je složité je separovat. Podrobnější rozbor těchto aktivit a jejich začlenění v SEEA však přesahuje vytčený rámec kapitoly.
   Aktivity spojené s „vyhnutím se“ negativním dopadům znečištěného přírodního prostředí mají jen okrajový význam, protože nejsou příliš časté (změna bydliště v důsledku znečištění). Výjimkou se mohou stát dopady nukleární havárie či různých přírodních katastrof (opakovaná zemětřesení).
   Rozsah aktivit, kterými domácnosti kompenzují negativní dopady znečištěného životního prostředí (zvýšené náklady na malování, na čištění oděvů, zvýšené výdaje na léčebnou péči) jsou v rámci SEEA interpretovány jako indikátor ztráty blahobytu v důsledku environmentálních škod. V mnoha případech je však obtížné tyto „kompenzační náklady“ seriózně vyčíslit, protože mohou být způsobeny více faktory než jen znečištěním životního prostředí. 
   Závěrem je nutno zdůraznit, že nelze zaměňovat využití obnovovacích (event. averzních) nákladů jako substitutu ocenění v rámci cost-benefit analýzy od interpretace těchto nákladů         v rámci dezagregace environmentálních činností SEEA.
 
4.2.3  Kontingentní oceňovací technika 
   Dříve než budeme diskutovat o využití kontingentní oceňovací technice (dále CVM) v SEEA (zejména v rámci její IV.3. verze), charakterizujme stručně podstatu, výhody a negativa této oceňovací techniky.
   Kontingentní oceňovací technika je kompatibilní s neoklasickou ekonomickou teorií, která chápe cenu (peněžní hodnotu) subjektivně, tj. jako výsledek spotřebitelských preferencí. Jinými slovy, cena je chápána jako výsledek ochoty jednotlivých spotřebitelů za určitý statek nebo službu platit. CVM reaguje na neexistenci tržních informací o spotřebitelských preferencích ve sféře ochrany životního prostředí tím, že na základě analýzy „ochoty platit“ a „ochoty přijímat kompenzace“ konstruuje preference hypotetické.
   Spotřebitelé vyjadřují své hodnocení ekologických užitků nebo ocenění ekologických škod přímo, nikoliv však v reálné situaci. Hypotetická situace, popsaná v dotazníku, vytváří simulovaný trh a slouží jako substitut chování respondentů na skutečném trhu.
   Zájem o CVM je dán především její širokou využitelností. Aplikací CVM je možno ocenit jak přínosy a kvalitu soukromých statků, tak většiny veřejných statků. V praxi se využívá většinou pro statky, pro něž neexistuje konvenční trh.
   Pozornost obrácená na CVM se zvýšila spolu s formulováním požadavků na trvale udržitelný rozvoj. Touto metodou je možno ocenit široký rejstřík hodnot, tj. ne pouze přímou a nepřímou užitnou hodnotou, ale i opční či existenční hodnotu. V řadě případů je tato technika jediný prakticky využitelný prostředek jak ocenit určité druhy přínosů či škod (např. hodnotu unikátního přírodního útvaru, hodnotu chráněného živočišného či rostlinného druhu). 
   Zkušenosti z aplikace CVM však potvrzují, že aplikace CVM přináší nejpřesnější výsledky-resp. výsledky s nejvyšší vypovídací hodnotou-při ocenění veřejných lokálních statků.
   Přesto, že je CVM z mimotržních oceňovacích technik nejčastěji aplikována, bývá předmětem      i řady kritických výhrad. Je skutečností, že metodologické přípravě, předcházející aplikaci CVM, je třeba věnovat zvýšenou pozornost. Vzhledem k hypotetickému charakteru otázek může dojít k řadě zkreslení, která vychylují či narušují věrohodnost výsledků ocenění. Analýzu možných odchylek provedeme v souvislosti s úvahami o aplikaci CVM v rámci SEEA.
   Diskuse o možnosti využít kontingentní oceňovací techniku v národních účtech je relativně nedávného data a pohybuje se v rovině předběžných úvah. Ty nepochybně doznají                      v budoucnosti změny.
   O využití CVM se uvažuje v rámci IV. verze SEEA v souvislosti s náklady domácností vyvolanými zhoršením životního prostředí. Aplikace CVM v tomto konkrétním případě předpokládá obrátit se na respondenty s dotazem, v jaké míře by byli ochotni redukovat úroveň svých finálních spotřebních aktivit. To zaprvé předpokládá zjistit kompletní spektrum spotřebních aktivit každého respondenta a s nimi spojených relevantních výdajů. Zadruhé se pak dotázat, které specifické spotřební aktivity a s nimi spojené výdaje by respondenti byli ochotni redukovat nebo se jich zcela zdržet. Domácnosti mohou jednotlivé spotřební aktivity vzájemně substituovat. V tomto případě se bere v úvahu rozdíl mezi výdaji spojenými se současnou spotřebou a spotřebou, která je spojena s nabízenou změnou spotřebních aktivit.
   Důvodů, proč se uvažuje ve výše uvedených souvislostech o aplikaci CVM, je několik. Prvním je skutečnost, že získané výsledky (v monetárním vyjádření) je možno relativně snadno propojit s agregátem konečné spotřeby v SEEA. Za pozitivum využití CVM se pokládá i to, že respondenti neuvažují o možné platbě (nákladech) izolovaným způsobem, ale vyvozují z nich i konkrétní implikace pro své každodenní spotřební chování.
   Další výhodou CVM je to, že otázky mohou být formulovány jak ve vztahu k nákladům vyvolaným znečištěním životního prostředí, na jehož úroveň domácnosti nemají vliv, tak ve vztahu k možným environmentálním dopadům vlastních ekonomických aktivit domácností. Ochota respondentů ke snížení úrovně finální spotřeby bude korelovat s počtem a váhou vzniklých environmentálních problémů. Přitom růst environmentálních problémů může implikovat snižující se ochotu redukovat úroveň finální spotřeby.
   V úvahách o konstrukci otázek v dotazníku v rámci CVM pro IV. verzi SEEA se doporučuje nejdříve se dotázat respondenta, jaká je maximální míra snížení jeho finální spotřeby, kterou by byli ochotni podstoupit pro to, aby se snížilo znečištění všech složek životního prostředí (resp. zlepšila kvalita životního prostředí jako takového). Poté by respondenti odpovídali na otázku, jakou část z akceptované redukce své finální spotřeby by přiřadili jednotlivým médiím životního prostředí (ochota snížit finální spotřebu, zlepší-li se kvalita ovzduší, kvalita vody apod.).
   Respondenti by formulovali svou dobrovolnou ochotu redukovat finální spotřebu nezávisle na specifikaci toho, jaká redukce spotřeby je skutečně nezbytná k tomu, aby se předešlo negativním environmentálním dopadům jejich vlastních ekonomických aktivit.
   Srovnání výsledků obou položených otázek by poskytlo určitý obrázek o tom, do jaké míry jsou domácnosti ochotny změnit model vlastního spotřebního chování alespoň ve vztahu            k ekologicky negativním dopadům svých ekonomických aktivit.
   Nabízená ochota domácnosti k redukci spotřeby by vypovídala o ochotě ke stálému snížení jejich spotřební úrovně. Tato redukce by přinejmenším obsahovala skutečné náklady domácnosti spjaté se znečištěním životního prostředí (např. dodatečné výdaje domácnosti na zdravotní péči v důsledku znečištění vody, dodatečné náklady na úklid a malování nemovitostí v oblastech extremního spadu emisí aj.). Tyto skutečné náklady odrážejí výdaje spojené se znečištěním životního prostředí v důsledku ekonomických aktivit. Pokud by se tomuto znečištění životního prostředí předešlo, domácnosti by samozřejmě byly ochotny snížit tyto defenzivní výdaje.
   Studie o ochotě redukovat úroveň spotřeby domácností by proto mohly identifikovat skutečně náklady vyvolané zhoršením životního prostředí jako část celkového objemu dobrovolné redukce spotřeby a soustředit otázky v druhém pořadí na ochotu dodatečné redukce. Celkový objem dobrovolné redukce úrovně spotřeby včetně skutečných nákladů vyvolaných zhoršením životního prostředí by reprezentovaly hodnotu snížení spotřebních služeb přírodního prostředí. 
   V kontextu účtování nákladů by se pozornost soustředila na dodatečné náklady vyvolané zhoršením životního prostředí, protože skutečné náklady jsou již zaznamenány jako část individuální spotřeby.
   Dodatečné vyvolané náklady vyvolané zhoršením životního prostředí odhadnuté na základě CVM by měly být spojeny s časovou analýzou užití domácností. Náklady vyvolané zhoršením životního prostředí jsou spojeny se spotřebním užitím ekologických médií v průběhu celého dne. Kvalita životního prostředí v místě pracoviště ovlivňuje osoby během jejich pracovní doby, kvalita životního prostředí v obytné oblasti ovlivňuje zdravotní stav a další osob žijících zde v době, kdy jsou doma (v místě bydliště). Proto musí být dodatečné náklady vyvolané zhoršením životního prostředí rozděleny mezi různé produkční a spotřební aktivity.	
   Kompletní obraz rozdělení hypotetických nákladů vyvolaných zhoršením životního prostředí je možno získat pouze v případě, že budou různé aktivity domácností detailně zaznamenávány. Tento přístup by byl podstatně usnadněn rozšířením hranic produkce v systému národních účtů tím, že by se zavedl rozšířený koncept produkce domácností. Zaznamenání dodatečných hypotetických nákladů vyvolaných zhoršením životního prostředí by mělo probíhat ve dvou stupních.
	První stupeň: hypotetické náklady vyvolané zhoršením životního prostředí jsou odhadnuty s ohledem na dva typy environmentální degradace v důsledku ekonomických aktivit: znehodnocení krajiny v důsledku restrukturalizace atd. a zhoršení kvality jednotlivých environmentálních medií v důsledku znečištění. Tyto hypotetické environmentální náklady jsou zaznamenány jako redukce individuální spotřeby a jako dodatečné náklady různých ekonomických aktivit podle časového užití domácností a podle stupně negativního dopadu přírodního prostředí na konkrétní osoby během konkrétního časového období,
   Hypotetické náklady vyvolané zhoršením životního prostředí domácností během jejich spotřebních aktivit jsou spojeny s domácími službami, které dovolují souhrnnou kalkulaci neupraveného EDP.
   Aby využití CVM přineslo ve vztahu k ocenění nákladů domácností, vyvolaných zhoršenou kvalitou krajiny, ekosystému a kvalitou jednotlivých složek životního prostředí věrohodné výsledky, je nutno výzkum ochoty domácností redukovat spotřebu metodologicky řádně připravit a cílevědomě předcházet možným zkreslením závěrečného ocenění.
   Odpovědi na otázky, z nichž lze odvodit ochotu domácností redukovat úroveň spotřeby, mohou být získány na základě přímého osobního interview s respondenty, na základě telefonního interview či na základě dotazníku rozeslaného poštou. Při eventuálním využití této metody v podmínkách České republiky je možno volit standardní postup, využívaný např. pracovníky Institutu pro výzkum veřejného mínění (IVVM) v rámci kvantitativního sociologického šetření názorů a postojů obyvatel, tj. techniku přímého řízeného rozhovoru podle předem stanovených otázek. 
   Zde je však třeba zdůraznit, že i když je CVM velmi podobná výzkumu veřejného mínění či výzkumu trhu, má některé odlišné svébytné charakteristiky. CVM usiluje o to přiřadit kvalitě určité environmentální služby či její ztrátě subjektivně stanovené peněžní ocenění. Toto ocenění je-na rozdíl od výzkumu veřejného mínění či výzkumu trhu-ovlivněno rozpočtovým omezením domácnosti (jednotlivce).
   Získat co nejpřesnější ocenění ochoty domácností redukovat finální spotřebu je ve značné míře otázkou preciznosti a profesionálnosti jak ve formulování otázek tak ve vyhodnocování odpovědí. V tomto směru jsou velmi cenné zkušenosti členských zemí OECD, ztělesněné           v konkrétní analýze a zhodnocení alternativního způsobu kladení otázek. Tyto materiály specifikují šest nejčastěji využívaných způsobů kladení otázek (od přímé otázky s otevřeným koncem až k tzv. zkrácené nebo plné nabídkové „hře“, kdy se respondentovi kladou tři otázky). Každá z alternativ je vhodná pro jiný předmět výzkumu. Obecně však z provedených analýz vyplývá, že se nedoporučuje klást respondentovi více než tři otázky.
   Ocenění ochoty domácností redukovat svou finální spotřebu bude vypovídající pouze              v případě, že vzorek zkoumaných domácností bude reprezentativní. Pokud vybraný vzorek neodráží skutečnou strukturu domácností, může dojít ke značným zkreslením (např. je-li dotazník předložen pouze domácnostem, kde její členové mají vyšší vzdělání apod.). Vhodný výběr znaků, stejně jako proporcionální zastoupení jednotlivých regionů ve vzorku respondentů, může značně zvýšit věrohodnost získaného ocenění.
   Ocenění ochoty domácností redukovat svou finální spotřebu může negativně ovlivnit                i nedostatečný objem informací o vazbě mezi dopady znečištěného životního prostředí a výdaji domácností aj. Velmi obtížně je možno eliminovat tzv. „strategické odchylky“, kdy respondent vyjadřuje větší ochotu redukovat spotřebu, než by ve skutečnosti skutečně realizoval, či taktizuje, protože předpokládá, že spotřebu budou redukovat všichni ostatní.
   Dalším metodologickým problémem, se kterým by se event. využití CVM ve IV.verzi SEEA setkalo, je rozlišení „ochoty platit“ od „ochoty přijímat kompenzace“. Některé dotazníky mohou být totiž formulovány i tak, že zjišťují, jak velkou kompenzaci by lidé požadovali např. za zhoršení kvality přírodního statku. I když podle teoretických předpokladů by tato ocenění měla být řádově srovnatelná, v praxi jsou mezi nimi značné rozdíly. Podle dostupných studií je zřejmé, že ochota přijímat kompenzace je cca 5_6 krát větší než ochota platit (viz 6).
   IV. verze SEEA předpokládá navíc modifikaci standardní CVM, protože klade specifickou otázku na ochotu redukovat úroveň finální spotřeby. Předpokladem získání ocenění s dobrou vypovídací hodnotou je jasné vysvětlení celého kontextu jednotlivým respondentům. 
4.3  Ostatní nejvíce využívané mimotržní oceňovací techniky
   Pro účely cost-benefit analýzy jsou v reálné praxi využívány relativně často ještě dvě mimotržní oceňovací techniky. Konstrukce ocenění na základě těchto metod není pro eventuální využití v SEEA vhodná.
   První je metoda cestovních nákladů, která se využívá především pro ocenění ztráty rekreačních oblastí, jako jsou např. národní parky, chráněné krajinné oblasti, jezera či další přírodně atraktivní místa. Zisky nebo ztráty užitků z těchto oblastí jsou odvozovány z rozšířené teorie spotřebitelské poptávky. Jsou kvantifikovány na základě údajů vypovídajících o finanční   a časové náročnosti návštěvy a pobytu v těchto lokalitách (tzv. soukromé cestovní náklady). Toto ocenění se tudíž opírá o analýzu skutečného chování spotřebitelů. Předpokládá, že jednotlivé domácnosti (či jedinci) mají ve vztahu k návštěvě přírodně atraktivních lokalit možnost volby, tj. vynakládají  různě  velké cestovní  náklady v  závislosti na  tom, kterou  lokalitu chtějí navštívit. A právě různá reakce domácností na tuto cenovou variabilitu je východiskem pro konstrukci ocenění, které je připisováno jednotlivým lokalitám a změně jejich charakteristických parametrů (např. znečištění).
   Praktická kvantifikace cestovních nákladů je založena na přímých interview s návštěvníky či na dotaznících. V menším počtu případů jsou údaje konstruovány na základě sekundárních pramenů. Na základě získaných údajů jsou propočteny náklady na dosažení a opuštění rekreační lokality a určena skutečná agregátní funkce poptávky po dané lokalitě. Z té je pak odvozena funkce ztráty ekologických užitků, spojených s event. zrušením či devastací dané lokality.
   Konstrukce ocenění na základě cestovních nákladů není v žádné verzi SEEA využitelná,          a nebudeme jí proto věnovat detailnější pozornost. Navíc je toto ocenění spojeno s mnoha metodologicky nedořešenými otázkami (především ocenění časových nákladů, adekvátní distribuce celkových cestovních nákladů při víceúčelové cestě aj.). Jak uvádíme v závěrečné kapitole, je v mnoha zemích evidentní odklon od této metody ve prospěch kontingentní oceňovací techniky.
   Obdobné postavení zaujímá metoda hedonických cen, jejíž logika nemá v žádné z verzí SEEA své uplatnění. Využití hedonického ocenění v ochraně životního prostředí předpokládá nalézt trh s nějakým zbožím, které je ovlivněno netržním ekologickým statkem (kvalitou ovzduší, blízkostí jezera s rekreačním využitím, hlukem (apod.)). Jde nejčastěji o trh s nemovitostmi, kde může specifická ekologická charakteristika ovlivnit cenu dané nemovitosti. Dekompozicí celkové ceny nemovitosti je za určitých předpokladů možné separovat ocenění dané ekologické charakteristiky. 
   Méně časté je využití hedonického ocenění v souvislosti s trhem práce. Předpokládá se, že výše mzdy koreluje s různými charakteristikami pracovního místa (včetně ekologických) a že je možno vyčíslit rozdíl ve mzdě, který je této charakteristice možno přiřadit.
   Již z této stručné charakteristiky metody hedonických cen je zjevné, že není využitelná v žádné z verzí SEEA. Navíc vypovídací schopnost získaného ocenění je často nízká. Úspěšná aplikace takto stavěné metody totiž vyžaduje splnění řady požadavků, které nejsou v reálné ekonomice často splněny (např. efektivně fungující trh s nemovitostmi, vysokou informovanost jednotlivců o ekologických charakteristikách prostředí, alternativní výběr lokalit pro bydlení, plně konkurenční prostředí na trhu práce, výrazné rozdíly v kvalitě přírodního prostředí mezi regiony aj.).

4.4  Zkušenosti členských zemí EU a evropských zemí OECD s využitím mimotržních oceňovacích technik
   Pokud by se měla kontingentní oceňovací technika rutinně využívat pro ocenění negativního dopadu znečištěného životního prostředí na rozpočet domácností (jak to předpokládá IV. verze SEEA), bylo by nezbytné harmonizovat metodologické přístupy k využití této metody. Dosavadní praxe ve využívání mimotržních oceňovacích technik a v jejich rámci zejména kontingentní oceňovací techniky je však velmi diferencovaná.
   Především platí, že v USA jsou mimotržní oceňovací techniky, včetně CVM, využívány          v mnohem větší míře a mnohem delší časové období než je tomu v evropských zemích. S tím logicky souvisí i skutečnost, že sjednocení metodologických přístupů je na vyšší úrovni než       v zemích EU. 
   „US Department of Interior“, orgán státní správy odpovědný za oceňování nákladů a přínosů   v ochraně životního prostředí, provedl v roce 1991 ve své interní směrnici jistou hiearchizaci využívaných oceňovacích technik. Vedle preference metod založených na údajích generovaných trhem připouští metody vycházející z nákladů (především metody založené na obnovovacích reprodukčních nákladech), stejně jako metodu hedonických cen, cestovních nákladů a kontingentní oceňovací techniku. Vedle výše uvedených metod akceptuje též metody založené na transferu benefitů, resp. přenesení hodnot ocenění provedených pro konkrétní situaci na situaci obdobnou.
   Z hlediska eventuálního využití pro potřeby SEEA je však podstatné, jaké postavení zaujímá mezi oceňovacími metodami kontingentní oceňovací metoda. 
   Využití a vypovídací schopnost této oceňovací techniky byla v USA předmětem široké            a dlouhodobé diskuse. Sporné bylo především oceňování tzv. pasivní užitné hodnoty. Průlomovým byl v tomto smyslu výnos soudu ve státě Ohio (the DC Court of Appeals), který připsal znečišťovateli odpovědnost i za ztrátu pasivní užitné hodnoty přírody (např. za ztrátu možnosti sledovat dotčené přírodní lokality televizními diváky). To mělo vážné důsledky pro řešení ekologických škod způsobených havárií tankeru Exxon-Valdez na Aljašce, kde velká část škod měla právě tento charakter. Objevily se pokusy kontingentní metodu oceňování zdiskreditovat. Jistým mezníkem pro další rozvoj a širší akceptování výsledků CVM se staly závěry panelu předních ekonomů (prof. Arrow, Solow), konaného v roce 1993. Ten vypracoval především metodologickou směrnici pro aplikaci CVM, která harmonizuje metodologické přístupy k jejímu využití. Směrnice vyžaduje, aby míra návratnosti odpovědí v rámci každé cílové skupiny byla alespoň 70%, využívalo se výhradně osobních interview (nikoliv písemných), neaplikovala se metoda „ochoty přijímat kompenzace“, ale výhradně „ochoty platit“, přičemž respondenti budou upozorněni na nutnost komparovat svou „ochotu platit“ se svými rozpočtovými omezeními. Pokud se budou výsledky získané CVM metodou výrazně odlišovat od ocenění na základě expertních odhadů, budou o 50 % sníženy.
   Panel ekonomů pokládá výsledky ocenění, založené na CVM, za natolik spolehlivé, že je doporučuje využívat ve větší míře než dosud, např. pro ocenění škod v rámci soudních sporů.
   Závěry výše uvedeného panelu je možno aplikovat s určitými modifikacemi i na oceňování přírodních zdrojů. Přesto Národní oceánografický a atmosférický úřad (NOAA) navrhl v roce 1994 metodologické doporučení, aby výsledné ocenění získané na základě CVM bylo redukováno na polovinu. Jako argument pro toto snížení uvádí hypotetický charakter CVM, kdy respondenti spíše „nadhodnocují“ svou ochotu platit ve srovnání k jejich chování při reálných platbách. Jde však o pouhé doporučení, jehož cílem je rozpoutat širší diskusi k vypovídací schopnosti ocenění, získaného za pomoci CVM. Pokud je z dostupných pramenů známo, tato diskuse nebyla dosud definitivně uzavřena.
   Členské země EU mají s využitím oceňovacích technik (včetně CVM) mnohem menší zkušenosti, než je tomu v USA. Navíc se mezi nimi projevují velké rozdíly ve způsobu jakým jednotlivé disponibilní oceňovací techniky využívají, i v rozsahu jejich aplikace. 
   Stejně jako v některých jiných environmentálních problémech představují určité „póly“ „kohezní země“, jako je Španělsko, Portugalsko či Řecko na jedné straně a Holandsko, Německo či skandinávské země na straně druhé. 
   V první skupině zemí absentují často základní ekonomické a jiné údaje představující vstupy do oceňovacích postupů (úroveň emisí, závislost mezi koncentrací škodlivin a jejich dopady na jednotlivé recipienty apod.). Zatím co např. dopady znečištění ovzduší lze založit na již částečně harmonizovaném systému CORINE, který poskytuje údaje o emisích znečišťujících látek do ovzduší, konzistentní údaje o znečištění vod, o odpadech a kontaminovaných lokalitách jsou na nedostatečné úrovni.
   Ani země s vyspělou ekologickou politikou netvoří však ve vztahu k aplikaci mimotržních oceňovacích technik homogenní blok. V jedné skupině zemí, reprezentované především Německem a Holandskem, jsou preferovány oceňovací techniky, které mají co nejblíže k cenám generovaným trhem. Soustřeďují se především na ocenění hmotných (materiálních) škod ze znečištění životního prostředí, které lze založit na tzv. dose-response údajích (ztráta zemědělské produkce ( či dodatečných nákladech )náklady spojené s obnovou poškozených materiálů, budov aj.).  
   Tak např. jeden z nejrozsáhlejších oceňovacích projektů se uskutečnil v Německu na začátku devadesátých let. Jeho ambicí bylo ocenit škody vznikající z poškození jednotlivých složek životního prostředí (ovzduší, voda, půda, hluk), škody způsobené jednotlivým oblastem národního hospodářství, škody na fauně a flóře a některé nehmotné škody. Jestliže např. ocenění škod na zdraví se opíralo o dodatečné náklady ve zdravotnictví, získané na základě srovnání oblastí se znečištěným a neznečištěným ovzduším, v některých jiných oblastech (ochrana druhů a biotopů, snížení psychosociálních efektů ze znečištění životního prostředí) bylo využito i kontingentní oceňovací techniky. Pokud to zkoumaný dopad dovoloval, byl oceněn jak nákladovou metodou, tak „ochotou platit“ a získané ocenění bylo porovnáno a eventuálně korigováno.
   V logice a kontextu SEEA byly v Německu získány cenné zkušenosti jak s oceňováním nevyprodukovaných aktiv, tak s kvantifikací nákladů způsobených znečišťovatelem a nákladů vyvolaných, dopadajících především na domácnosti (viz čtvrtá verze SEEA). Využití CVM bylo však ve srovnání s ostatními technikami minoritní.
   Přehled oceňovacích studií, vypracovaný pro Evropskou komisi, eviduje ve vztahu k Německu sedm aplikací CVM (dvě souvisí se ztrátou biodiverzity, dvě se ztrátou pohody způsobenou hlukem ze silniční dopravy atd.).
   Na druhé straně skandinávské země a Velká Británie jsou příkladem zemí, které akceptují kontingentní oceňovací metodu a další metody založené na subjektivních preferencích spotřebitelů v mnohem větší míře. Např. v roce 1990 byla ve Velké Británii provedena revize postupových kroků „cost-benefit analýzy“ s cílem vytvořit větší prostor pro vstup ekologického faktoru. Současně bylo doporučeno využívat ve větší míře než dosud mimotržní oceňovací techniky, zejména CVM.
   Přehled oceňovacích studií z r. 1996 registruje 40 aplikací CVM provedených ve Velké Británii (z toho největší počet oceňuje ztrátu biodiverzity a ztrátu rekreačního využití pobřežních oblastí). 
   CVM se již tradičně a ve značném rozsahu aplikuje v Norsku. Oceňovací studie se týkají především změny v kvalitě vody s dopadem na zásobu ryb nebo rekreační rybaření. Zatímco norský direktorát pro ochranu přírody široce využívá výsledků ochoty platit ke zdůvodnění mnohých ekologických opatření, nadále u něj přetrvává jistá skepse vůči aplikaci CVM ve vztahu k biologické diverzitě a ekologické stabilitě krajiny.	
   Rozdíly v četnosti a metodologii aplikace kontingentní oceňovací techniky v rámci členských zemí EU jsou tak výrazné, že je zřejmé, že se využití této metody v SEEA neobejde bez vypracování jednotnějších metodologických doporučení (jisté analogie metodologické směrnice, vypracované panelem vědců v USA v r. 1994). 
   Ke stejnému závěru došli autoři analýzy oceňovacích technik, provedené pro Evropskou komisi v souvislosti se snahou sjednotit aplikaci režimu odpovědnosti za environmentální škody v celoevropském měřítku, kde ocenění hraje výraznou roli.
   Výše uvedené rozdíly v přístupu k oceňovacím technikám potvrzuje i poslední přehled o počtu a typech oceňovacích studií, provedených ve vybraných zemích EU. Přitom je třeba podtrhnout, že do daného přehledu byly zahrnuty pouze studie, které lze definovat jako aplikaci ekonomické oceňovací techniky, která vychází ze standardizované směrnice pro ocenění (např. směrnice NOAA ve vztahu ke kontingentní oceňovací technice) a která ústí v ocenění škod na životním prostředí (nebo benefitů) v monetární podobě.

Země	DR 	MBS	RC/AB	TC	HP	CVM	Ostatní	
Anglie	21	9	2	7	21	40	1	
Německo		8	3	2	3	7		
Nizozemí		5	2	3	1	1	5	
Itálie	4	2			2	1	2	
Švédsko	6					2	30	
Finsko					1	7	1	
Norsko	4				8	3	26	
Španělsko							10	

DR-dose response technika
MBS-studie založené na údajích trhu (ocenění ztráty produkce)
RC/AB-  studie založené na kvantifikaci obnovovacích (reprodukčních) nákladů a na     defenzivních výdajích
TC-metoda cestovních nákladů
HP-metoda hedonických cen
CVM-kontingentní oceňovací metoda		
   Výše uvedený přehled naznačuje i začátek obecnějšího trendu, na nějž již upozornili v rámci jiných studií někteří odborníci ve sféře environmentálního oceňování (Navrud, S., Pruckner, G. J.,1997). Jde o to, že se ve spektru mimotržních oceňovacích technik projevuje určitý odklon od využití „hedonického ocenění“ a „metody cestovních nákladů“ ve prospěch kontingentní oceňovací techniky.
   Na samém počátku rozvoje a využití oceňovacích technik stojí skupina transformujících se zemí střední a východní Evropy. Zde jsou sice poměrně vyčerpávajícím způsobem zmapována teoreticko-metodologická východiska jednotlivých technik, zkušenosti s jejich praktickou aplikací jsou však mizivé.
   To platí plnou měrou i o České republice, a to zejména ve vztahu k metodám, založeným na preferencích spotřebitelů. Kontingentní oceňovací metoda byla v ČR aplikována pouze v několika velmi odlišných, a tudíž vzájemně nesouměřitelných případech: plánovaná výstavba cementárny v Tmáni (Seják), ocenění rizika vybraných odpadů z domácností (Šauer), snížení rizika záplav (Šauer), zlepšení kvality ovzduší a vody (Tošovská).
   Agregovanější ocenění ochoty čs. domácností platit za zlepšení kvality ovzduší a vody (Tošovská, 1995) dosáhlo částky cca 2 mld. Kč za rok. Tento výsledek je velmi obtížné hodnotit zejména proto, že absentuje základna, vůči níž bychom mohli výši ocenění komparovat i vývoj ocenění v čase v závislosti na změnách ekonomických podmínek domácností. Lze provést pouze dílčí srovnání: např. „ochota domácností platit na zlepšení kvality pitné vody“ (950,4 mil. Kč za rok) byla téměř identická se skutečnými příjmy Státního fondu životního prostředí (subkapitola ochrana vod 975,6 mil. Kč). IV. verze SEEA předpokládá využít kontingentní oceňovací techniky k ocenění nákladů vyvolaných znečištěním životního prostředí a dopadajícím na domácnosti. To v podmínkách transformujících se ekonomik navíc předpokládá hlubší analýzu zátěže, kterou představuje adaptace domácností na průběh ekonomické transformace (daňové zatížení, finanční účast při nadstandardních lékařských úkonech, školné aj.), event. separaci těchto vlivů. Tyto dosud ne zcela standardní okolnosti by mohly očekávanou „ochotu domácností platit“ či redukovat spotřebu značně vychýlit.
   Bude-li kontingentní oceňovací technika schválena jako legitimní oceňovací metoda v rámci SEEA, bude mít Česká republika jistý „handicap“ v podobě nedostatku zkušeností s její aplikací. Zatímco je v České republice relativně dlouhodobá tradice ve výzkumu veřejného mínění či ve výzkumu trhu, zkušenosti občanů s vyjádřením „ochoty platit“ na veřejné statky či služby, kde musí zvažovat rozpočtová omezení svých domácností, dosud absentovaly. 
   Překonání tohoto nedostatku bude vyžadovat urychleně vytvořit předpoklady pro „vyzkoušení“ této metody na aktuálních problémech a vytvoření určité „zásoby“ CVM studií, jako je tomu v jiných evropských zemích. Jen tak bude možno testovat výsledky ocenění pomocí tzv. meta-analýzy, která statisticky testuje údaje z velkého množství studií a hledá jednotné korelace mezi výsledky dosažené pomocí CVM a dalších oceňovacích technik. 
   Ověření validity výsledků, získaných CVM v podmínkách České republiky, bude tudíž ve zvýšené míře vyžadovat hodnocení jednoho a téhož předmětu různými oceňovacími metodami   s cílem srovnat dosažené výsledky.	
   Větší objem původních studií, využívajících CVM, rovněž umožní zapojení České republiky do diskuse o „transferu benefitů“ v celoevopském měřítku. Je tím chápáno využití výsledků ocenění jedné studie přenesené (s určitými modifikacemi) na analogickou situaci. Tento postup představuje při splnění předem vymezených striktních kritérií značnou úsporu nákladů, protože každá originální aplikace CVM je finančně značně náročná. Do této oblasti patří také možnost využít „jednotkové denní hodnoty“ rekreačního využití zdrojů a dalších měrných hodnot.
   Česká republika by se měla zapojit i do přípravy zpracování metodologických směrnic pro aplikaci CVM, kterou rutinní využití této metody v SEEA bude vyžadovat. Z postupu prací by pak měly být vyvozovány reálné závěry ve vztahu k disponibilitě požadovaných údajů.

5.	VYBRANNÉ MODULY ŽIVOTNÍHO PROSTŘEDÍ V SEEA

5.1  Účet výdajů na ochranu životního prostředí

Iva Ritschelová

   Evropský statistický úřad (EUROSTAT) začal počátkem 90. let rozvíjet Systém ekonomických informací o životním prostředí (dále SERIEE-System for the Collection of Economic Information about the Environment).
V počátcích rozvoje tohoto systému byly rozpracovávány dva satelitní účty:
•	Účet výdajů na ochranu životního prostředí.
•	Účet užití a hospodaření s přírodními zdroji.
   Základní filozofie tvorby obou účtů je obdobná. Cílem účtu výdajů na ochranu životního prostředí je popsat celkové výdaje na ochranu životního prostředí, produkci výrobků a služeb na ochranu životního prostředí a zdroje jejich financování. Cílem účtu užití a hospodaření        s přírodními zdroji je popsat finanční toky v oblasti přírodních zdrojů.
   Přírodní zdroje a s nimi spojené aktivity popisované účtem užití a hospodaření s přírodními zdroji zachycuje následující přehled:

Aktivity
Přírodní zdroje	Čerpání, využívání zdrojů	Úspory, recyklace, regenerace	
Voda	výzkum, využití, čištění, distribuce, regulace	úspory, recyklace	
Lesy	Těžba, využívání		
divoká flóra a fauna	Těžba dřeva, rybolov, lov zvěře		
Suroviny	výzkum, těžba	úspory, recyklace	
fosilní zdroje energie	výzkum, těžba	úspory energie, využití obnovitelných zdrojů	

   Z uvedeného je zřejmé, že ve velké míře se obsah i zaměření účtu užití a hospodaření s přírodními zdroji podobá klasickým účtům přírodních zdrojů. Proto bylo v polovině 90. let rozhodnuto o zastavení aktivit spojených s rozpracováním daného účtu v rámci SERIEE. Další rozpracování se přesunulo do oblasti projektů zaměřených výhradně na účty přírodních zdrojů.
   V současné době je tedy systém ekonomických informací o životním prostředí identický s účtem výdajů na ochranu životního prostředí.

5.1.1  Cíle a užití účtu výdajů na ochranu životního prostředí

Cíle účtu výdajů na ochranu životního prostředí

   Účet výdajů na ochranu životního prostředí (dále EPEA – Environmental Protection Expenditures Account) zpracovává a prezentuje informace o:
•	celkových výdajích na ochranu životního prostředí,
•	produkci výrobků a služeb na ochranu životního prostředí,
•	zdrojích financování.

   Cílem EPEA je pomocí účetního systému konsistentního s Evropským účetním systémem (ESA) odpovědět na následující otázky:
1.	Jaký objem finančních prostředků je na ochranu životního prostředí vynakládán a jakou formu tyto výdaje mají? 
	Kvantifikace celkových národních výdajů na ochranu životního prostředí.
2.	Jak a kým jsou tyto výdaje financovány?
	Analýza finančních toků národních výdajů.
3.	Jaké ekonomické aktivity jsou spojeny s ochranou životního prostředí? 
	Analýza výstupů služeb na ochranu životního prostředí.
   EPEA rozlišuje finanční transakce jednotlivých sektorů a výdaje na ochranu životního prostředí jednotlivých odvětví národního hospodářství. Následně propojuje tyto informace       s údaji o produkci, mezispotřebě, tvorbě hrubého fixního kapitálu, užití surovin a energie, stejně tak jako s údaji o negativním vlivu společnosti na životní prostředí. Konečně EPEA napomáhá identifikovat specifické finanční mechanismy v oblasti životního prostředí.
Jak již bylo uvedeno je EPEA určitým typem satelitního účtu SNA. Popisované aktivity jsou proto v maximální možné míře konzistentní s koncepcí a metodami užívanými v rámci národního účetnictví a jakákoliv diference musí být přesně specifikována.

Užití výstupů EPEA

V souvislosti s tvorbou a rozvojem EPEA jsou souhrnně zmiňovány následující možnosti využití ekonomických informací o finančních tocích v oblasti ochrany životního prostředí:
•	monitorování pozitivních i negativních vlivů politiky životního prostředí na základní makroekonomické agregáty,
•	hodnocení vlivu finančních prostředků vynakládaných na životního prostředí na mezinárodní konkurenci a na přímé zahraniční investice,
•	popis, analýza a hodnocení tzv. ekoprůmyslu,
•	pro vládní sektor, pro podniky a korporace jsou informace o výdajích do životního prostředí nezbytné z hlediska hodnocení dosažených výsledků ekologické politiky, z hlediska reklamy, uzavírání smluv, plánování atd.,
•	z pohledu veřejnosti je úroveň výdajů na životního prostředí důležitou informací o přístupu vlády, resp. podniků k problematice životního prostředí,
•	hodnocení efektivnosti a výkonnosti politiky životního prostředí a hodnocení její finanční náročnosti,
•	informace o finančních tocích jsou důležité i pro vyhodnocování uplatňování principu „znečišťovatel platí“,
•	údaje EPEA jsou spojujícím modulem mezi ekonomikou a životním prostředím.

5.1.2  Základní pojmy a agregáty užívané EPEA

5.1.2.1  Základní pojmy EPEA

Ochrana životního prostředí
   Pod pojmem ochrana životního prostředí se rozumějí všechny aktivity, jejichž cílem je prevence, snižování a eliminace produkovaných znečišťujících látek stejně jako náprava poškozeného životního prostředí.
   Jedním ze základních kritérií je ochrana životního prostředí jako prvotní cíl těchto aktivit. Aktivity, které sice pozitivně ovlivňují životního prostředí, ale jejich prvotním cílem není ochrana životního prostředí, sem nejsou zahrnovány. Dále sem nejsou zahrnovány aktivity, které sice jsou pro životního prostředí přínosné, ale jejich prvotním cílem je zajištění hygienických norem (např. úprava pitné vody) a předpisů nebo zajištění bezpečnosti práce (např. snižování hluku na pracovišti). Dále nejsou do ochrany životního prostředí zahrnovány aktivity typu dodávka a rozvod vody, úspora energie nebo základních surovin.
   Charakteristické aktivity jsou aktivity, jejichž cílem je ochrana životního prostředí. Jejich výstupy jsou označovány jako charakteristické služby.
   Seznam aktivit na ochranu životního prostředí není možné vytvořit na základě stávajících statistických klasifikací ekonomických aktivit s ohledem na jejich-z hlediska životního prostředí-nevyhovující členění. Základní klasifikací aktivit na ochranu životního prostředí, kterou EPEA dnes využívá, je tzv. CEPA (Single European Standard Statistical Clasification of Environmental Protection Activities). CEPA byla přijata Konferencí evropských statistiků          v červnu 1994 v Paříži (dokument CES/822/1994).
   CEPA je využívána pro členění:
1.	jednotlivých složek životního prostředí
•	znečištění ovzduší,
•	znečištění povrchových vod,
•	odpady,
•	znečištění půdy a podzemních vod,
•	hluk a vibrace,
•	degradace krajiny a biodiverzity,
•	radiace,
2.	aktivit na ochranu životního prostředí
•	aktivity zabraňující znečištění (prevence),
•	aktivity redukující znečištění,
•	redukce emisí a vypouštěných znečišťujících látek,
•	redukce znečištění složky životního prostředí,
•	monitoring, kontrola, laboratoře,
•	výzkum a vývoj,
•	vzdělávání, výuka,
•	státní administrativa.

Hlavní, vedlejší a doplňkové aktivity na ochranu životního prostředí
   V závislosti na sledovaných statistických jednotkách existují dva způsoby popisu charakteristických aktivit. První je postaven na úrovni místní jednotky (závodu) a tabulkách produkce a užití. Druhý způsob uvažuje ekonomické jednotky s homogenní výrobou (podniky), odvětví a input-output tabulky.
   Kritériem jednotky pro její zapojení do daného informačního systému je samostatný funkční účetní systém, umožňující získat informace o produkci, mezispotřebě, náhradách zaměstnanců, hrubé tvorbě kapitálu, provozním přebytku.
   Produkce hlavních nebo vedlejších aktivit je buď prodávána za tržní cenu (tržní výstup), nebo poskytována zdarma nebo za cenu, která nemá tržní charakter (netržní výstup). Podrobněji viz Evropský systém národních účtů (ESA). Doplňkové aktivity nejsou v národních účtech sledovány odděleně.
   Ekonomické subjekty, které provozují charakteristické aktivity, jsou nazývány charakteristickými producenty. Ostatní ekonomické subjekty, které se aktivitami na ochranu životního prostředí nezabývají, jsou označovány jako necharakterističtí producenti.

   Charakterističtí producenti jsou děleni na:
•	specializované producenty, jejichž hlavní aktivitou je ochrana životního prostředí. Mezi ně patří zejména (dle klasifikace NACE Rev. l) ekonomické subjekty zařazené do odvětví 90 (Odstraňování odpadních vod a pevného odpadu, čištění města). Specializovaní producenti nejsou v převážné míře ziskovými organizacemi,
•	nespecializované producenty, kteří aktivity na ochranu životního prostředí provozují jako vedlejší nebo doplňkové aktivity k hlavní necharakteristické aktivitě.

Výrobky přispívající k ochraně životního prostředí
   Výrobky, jejichž užití přispívá k ochraně životního prostředí, jsou děleny na výrobky určené na ochranu životního prostředí a upravené výrobky.
   Jedná se o výrobky, které nejsou ani charakteristickými službami ani nebyly vytvořeny charakteristickými aktivitami , ale jsou využívány k ochraně životního prostředí. Mohou být určeny buď k dlouhodobému užívání, nebo k okamžité spotřebě. Mohou být užívány buď ve fázi konečné spotřeby, k mezispotřebě nebo k tvorbě kapitálu.

Výrobky určené na ochranu životního prostředí
   Mezi tyto výrobky patří např:
•	ovzduší:   katalyzátory
•	voda:       septiky, biologické výrobky určené pro tyto septiky
•	odpady:   kontejnery, sběrné nádoby
•	hluk:        protihluková okna, upravené výfuky, služby spojené s úpravou výfuků.
   Pro každou složku životního prostředí je však doporučováno vytvořit kompletnější seznam odpovídající národním podmínkám. 

Upravené výrobky
   Do této kategorie patří ekologicky šetrné výrobky. Jsou sem zahrnovány výrobky, které na jedné straně méně znečišťují životní prostředí ve fázi spotřeby nebo při jejich zneškodnění než běžně užívané výrobky a na druhé straně jsou nákladnější než tyto běžné výrobky. Do výdajů na ochranu životního prostředí jsou pak započítávány pouze dodatečné náklady spojené s jejich užitím.
   Ocenění dodatečných nákladů vynaložených na upravený výrobek je založeno na komparaci úrovně nákladů mezi běžným výrobkem a tímto upraveným. Z těchto nákladů musí být extrahovány daně, dotace, atd., které by měly být analyzovány zvlášť.
   Příkladem upravených výrobků může být: bezolovnatý benzin, palivo se sníženým obsahem síry, výrobky nepoškozující ozónovou vrstvu apod.
   Upravené výrobky jsou definovány ve spojení se znečišťováním životního prostředí ve fázi spotřeby a jejich odstranění, zneškodnění. Výrobky, které méně znečišťují ve fázi výroby, nejsou zahrnovány mezi upravené výrobky, ale mezi modifikace výrobního procesu, jejichž cílem je snížení znečištění. Modifikace těchto výrobních procesů je zahrnována mezi charakteristické aktivity.

Rozdíl mezi environmentálně upravenými výrobky a výrobky na ochranu životního prostředí
   Pro environmentálně modifikovaný výrobek musí existovat ekvivalentní „běžný“ výrobek. Z toho je zřejmé, že upravený výrobek nemusí prvotně sloužit na ochranu životního prostředí. Odpovídající výdaje na ochranu životního prostředí jsou, jak bylo uvedeno výše, definovány jako vynaložené dodatečné náklady v porovnání s náklady vynaloženými na běžný výrobek, který má stejný účel a stejné použití.
   Výrobek na ochranu životního prostředí naopak slouží pouze tomuto účelu a výdaje na ochranu životního prostředí s ním spojené se rovnají celkovým nákladům.
   V řadě případů je obtížné určit hranici mezi těmito výrobky. Jakým způsobem například klasifikovat nákupy automobilů vybavených katalyzátory? Jako nákupy upravených výrobků, tzn. automobilů, nebo jako nákupy pouze katalyzátorů jako výrobků určených na ochranu životního prostředí? V daném případě je s ohledem na výše uvedená kritéria automobil vybavený katalyzátorem upraveným výrobkem. Pouze v případě, kdy katalyzátor je namontován na již provozovaný automobil, bude tento katalyzátor klasifikován jako výrobek na ochranu životního prostředí.

Specifické produkty
   Specifickými produkty jsou souhrnně označovány charakteristické služby, výrobky na ochranu životního prostředí a upravené výrobky.

Finanční transfery v oblasti ochrany životního prostředí
   Transfery (dotace, podpory, investiční granty atd.) sloužící k ochraně životního prostředí jsou nazývány specifické transfery.
   Specifické transfery jsou neopětované platby, které obdrží rezidentský nebo nerezidentský subjekt a které jsou finančním příspěvkem k provozování charakteristických aktivit, užití výrobků na ochranu životního prostředí nebo slouží ke kompenzaci příjmových nebo kapitálových ztrát spojených s ochranou životního prostředí.
   Příklady specifických transferů jsou:
•	dotace na výrobky poskytované charakteristickým producentům s cílem snížit cenu charakteristických služeb, upravených výrobků nebo výrobků na ochranu životního prostředí,
•	dotace na kompenzaci nákladů doplňkových aktivit na ochranu životního prostředí,
•	dotace tržním producentům, s cílem kompenzovat ztráty spojené s realizací opatření na ochranu životního prostředí (kompenzace zemědělcům v souvislosti s nařízením o snížení množství použitých hnojiv a chemických prostředků ochrany apod.),
•	běžné transfery určené pro pokrytí nákladů produkce netržních producentů,
•	běžné transfery domácnostem určené pro částečné pokrytí nákladů spojených s pořízením určitých výrobků na ochranu životního prostředí,
•	běžné transfery určené neziskovým organizacím, provozujícím aktivity na ochranu životního prostředí,
•	běžné nebo kapitálové transfery do zbytku světa, jejichž cílem je financovat programy na ochranu životního prostředí,
•	kapitálové transfery domácnostem, jejichž cílem je zlepšení vztahu domácnosti a životního prostředí (záměna vytápění, instalace protihlukových oken apod.),
•	daňové transfery, jestliže daňový výnos je určen na ochranu životního prostředí.

Environmentální daně
   Tyto daně by neměly být součástí národních výdajů na ochranu životního prostředí a neměly by být zahrnovány ani mezi finanční zdroje, pokud jejich výnos není určen na ochranu životního prostředí.

Tržní a netržní produkt
   Tržní produkt je produkt, prodávaný za cenu, která pokrývá nejméně 50 % výrobních nákladů (dle ESA § 2064). Jeho producent je označován za tržního producenta. Cena, která je porovnávána s náklady musí být bez DPH a ostatních daní, stejně tak jako i bez dotací.
   Netržní produkt je produkt poskytovaný zdarma nebo za cenu, která pokrývá náklady         z méně než 50 %. Výnosy, který tento producent z prodeje své produkce získává, jsou označovány jako částečné platby.

Oceňování produkce
   V návaznosti na charakter produkce jsou využívány různé způsoby jejího oceňování.
Tržní produkt je oceňován základními nebo nákupními cenami.
Netržní produkt je oceňován náklady na výrobu. Výrobní náklady jsou obecně sumou zahrnující: mezispotřebu, náhrady zaměstnancům, spotřebu fixního kapitálu, ostatní daně (méně dotace) související s výrobou. V případě netržních producentů neexistují dotace, ale jedná se o běžné transfery, které jsou z nákladů na výrobu neodečitatelné. Zároveň u těchto producentů neexistuje provozní přebytek.
   Způsoby oceňování jednotlivých položek využívaných v EPEA jsou zachyceny v následujícím přehledu:

	Produkce (tabulky B a B1)	Užití (tabulky A, B1 a C) 	
Tržní charakteristické služby	Základní ceny	Nákupní ceny	
	Částečné platby	Nákupní ceny	
Netržní charakteristické služby	Výrobní náklady
minus částečné platby	Výrobní náklady
mínus částečné platby	
Doplňkové aktivity	Výrobní náklady	Výrobní náklady	
Výrobky určené na OŽP	Nesleduje se	Nákupní ceny	
Upravené výrobky	Nesleduje se	Dodatečné náklady	

5.1.2.2  Hlavní agregáty EPEA

Národní výdaje na ochranu životního prostředí

   Národní výdaje na ochranu životního prostředí jsou definovány jako suma:

•	konečná spotřeba specifických produktů rezidentskými jednotkami,
•	mezispotřeba specifických produktů rezidentskými jednotkami pro jiné účely než pro charakteristické aktivity,
•	hrubá tvorba kapitálu spojeného s charakteristickými aktivitami (a přírůstek méně úbytek nevyprodukovaných nefinančních aktiv),
•	hrubá tvorba kapitálu v oblasti specifických produktů (zejména se jedná investice spojené s dekontaminaci půdy) u rezidentských jednotek nezabývajících se charakteristickými aktivitami, 
•	specifické transfery rezidentských jednotek, které nejsou zahrnuty v předešlých bodech
–	financování ze zbytku světa.

   Jak již bylo zmíněno, část národních výdajů, která zachycuje tržní produkci, je oceněna nákupními cenami, zahrnujícími neodečitatelnou DPH. Ostatní produkce (netržní) doplňková je oceněna výrobními náklady. Národní výdaje jsou „hrubé“, tzn. zahrnují hrubou tvorbu kapitálu i spotřebu fixního kapitálu.

Mezispotřeba a hrubá tvorba kapitálu
   Produkce charakteristických služeb je spojena s užitím specifických produktů v rámci mezispotřeby. Např. čistírny odpadních vod využívají služby odstraňovatelů odpadů pro čistírenské kaly. Nebo v souvislosti s hrubou tvorbou kapitálu pro charakteristické aktivity využívají specializovaní producenti např. upravená vozidla. Aby bylo zabráněno dvojímu zaúčtování mezispotřeby a hrubé tvorby kapitálu, je nezbytné dodržet následující zásady:
•	U specializovaných producentů
   Jestliže mezispotřeba specifických produktů u specializovaných producentů je zahrnuta do hodnoty jejich produkce, musí být zaznamenána zvlášť a odečtena z mezispotřeby specifických produktů. Jestliže tvorba hrubého kapitálu v rámci produkce specifických produktů specializovaných producentů je započítávána do hrubé tvorby kapitálu pro charakteristické aktivity, musí být zaznamenána zvlášť a odečtena z hrubé tvorby kapitálu v oblasti specifických produktů u rezidentských jednotek nezabývajících se charakteristickými aktivitami.
•	U nespecializovaných producentů – vedlejší nebo doplňkové aktivity
   U nespecializovaných producentů, kteří provozují charakteristické aktivity jako vedlejší nebo doplňkové, je prakticky nemožné (bez zvláštního statistického zjišťování) určit, jaká část mezispotřeby specifických produktů byla užita pro charakteristické vedlejší aktivity. Vzhledem k tomu, že vedlejší i doplňkové aktivity mají většinou menší význam než hlavní, lze pro zjednodušení předpokládat, že celá mezispotřeba je vztažena k hlavním necharakteristickým aktivitám. Stejný přístup je spojen i s hrubou tvorbou kapitálu.

Finanční zatížení ekonomických subjektů spojené s ochranou životního prostředí
   EPEA umožňuje kvantifikaci finančního zatížení spojeného s ochranou životního prostředí pro jednotlivé sektory i pro jednotlivá odvětví. Obecně jsou rozlišovány dvě základní složky tohoto zatížení:
1.	Náklady na ochranu životního prostředí zahrnující provozní náklady na ochranu životního prostředí plus úroky mimo provozní zisk (u specializovaných producentů).
2.	Environmentálně orientované daně představující daně, poplatky atp. placené (popříp. přijaté) ekonomickou jednotkou, sektorem, jejichž výnos je určen na ochranu životního prostředí.
   Environmentálně orientované daně, jejichž výnos není určen na ochranu životního prostředí, musí být zachyceny separátně.
   Ekonomické jednotky (subjekty) jsou děleny s ohledem na jejich funkci v oblasti ochrany životního prostředí na:
•	uživatelské jednotky
•	uživatelé specifických produktů ve fázi mezispotřeby nebo konečné spotřeby,
•	jednotky investující s cílem poskytovat služby na ochranu životního prostředí,
•	jednotky investující s cílem produkovat specifické výrobky,
•	jednotky, které mají zisk ze specifických transferů na ochranu životního prostředí,
•	jednotky produkující charakteristické služby
•	specializovaní producenti, jejichž charakteristické aktivity jsou jejich základními aktivitami,
•	nespecializovaní charakterističtí producenti, u nichž charakteristické aktivity jsou vedlejšími nebo doplňkovými aktivitami,
•	financující jednotky
•	které se přímo nebo nepřímo podílí na financování výdajů na ochranu životního prostředí.

Jednotky mohou zastávat několik funkcí zároveň:
•	charakterističtí producenti mohou být zároveň uživateli jejich hrubé tvorby kapitálu pro charakteristické aktivity,
•	specializovaní producenti, kteří produkují netržní charakteristické služby, mohou být zároveň uživateli vlastní produkce a zároveň mohou být i financující jednotkou (i když pouze částečně) odpovídajících výdajů na životní prostředí,
•	nespecializovaní charakterističtí producenti, kteří produkují charakteristické aktivity jako doplňkové, mohou být zároveň uživateli vlastní produkce a zároveň mohou být i financující jednotkou (i pouze částečně) odpovídajících výdajů na životní prostředí,
•	jednotky, které užívají specifické výrobky, mohou být i financující jednotkou (i pouze částečně) odpovídajících výdajů na životní prostředí.

V návaznosti na výše uvedené funkce a v závislosti na zaměření analýzy jsou jednotky členěny následujícím způsobem:
1.	Při analýze výdajů na ochranu životního prostředí, kdy je důraz kladen na charakter užití výdajů, jsou rozlišovány následující skupiny:
•	výrobní jednotky jako uživatelé specifických výrobků pro mezispotřebu nebo tvorbu hrubého kapitálu, pokud nejsou charakteristickými producenty nebo pokud jsou charakteristickými producenty a investují do životního prostředí,
•	vládní jednotky jako kolektivní spotřebitelé charakteristických služeb,
•	domácnosti jako koneční spotřebitelé specifických výrobků,
•	zbytek světa jako příjemce specifických transferů.
2.	Při analýze produkce, kdy je akcent kladen na charakter charakteristických producentů (specializovaných, nespecializovaných), jsou rozlišovány následující skupiny:
•	specializovaní producenti příslušející do vládního sektoru a k neziskovým institucím sloužícím převážně domácnostem,
•	specializovaní producenti příslušející k jinému sektoru,
•	nespecializovaní charakterističtí producenti, členění klasicky podle převažující činnosti. Charakteristické aktivity jsou prováděny jako vedlejší nebo doplňkové k hlavní necharakteristické aktivitě.
3.	Pro potřeby finanční analýzy jsou rozlišovány následující skupiny:
•	vláda,
•	neziskové soukromé organizace sloužící převážně domácnostem,
•	nefinanční podniky a korporace, finanční instituce,
•	domácnosti,
•	zbytek světa.

5.1.3  Jednotlivé části EPEA

Účet výdajů na ochranu životního prostředí je tvořen třemi základními vzájemně provázanými tabulkami:
Tabulka A	popisuje národní výdaje na ochranu životního prostředí a jejich jednotlivé položky.
Tabulka B	popisuje produkci charakteristických služeb. Je doplněna tabulkou B1, zachycující produkci a užití charakteristických služeb.
Tabulka C	popisuje finanční toky od zdrojů financování až po uživatele. Je doplněna tabulkou C1, která zachycuje jednotlivé položky finančního zatížení jednotlivých institucionálních sektorů.
   EPEA je možné sestavovat nejen jako agregovaný účet pro životní prostředí jako celek, ale také pro jednotlivé oblasti ochrany životního prostředí, odpovídající jednotlivým kategoriím CEPA, jako jsou:
•	ochrana ovzduší a klimatu,
•	odpadní vody,
•	odpadové hospodářství,
•	ochrana půdy a podzemních vod,
•	protihlukové a protivibrační opatření,
•	ochrana biodiverzity a krajiny,
•	ostatní aktivity na ochranu životního prostředí (ochrana proti radiaci, výzkum a vývoj).

   Je rovněž možné sestavovat účty na ještě nižší úrovni, např.:
•	účet pro komunální odpad,
•	účet pro nebezpečný odpad,
•	účet pro čištění odpadních vod apod.

5.1.3.1  Národní výdaje na ochranu životního prostředí

Tabulka A  Národní výdaje podle položek a producentů/spotřebitelů
	(podle výdajových položek a uživatelů / přispěvatelů)

Položky národních výdajů na ochranu životního prostředí	Uživatelé	
	Producenti	Vládní sektor jako kolektivní spotřebitel	Domác-
nosti 
jako 
spotřebitelé	Zbytek světa	Celkem	
	specializovaní 	ostatní 					
	vládní sektor a NPISHs*	ostatní	nespe-cializo-vaní	necharak-terističtí	státní správa	samo- správa				
1.	Spotřeba  specificických produktů										
1.1.	Konečná spotř. Charakter. služeb:										
Tržních	-	-	-	-	-	-	x	-	x	
netržních	-	-	-	-	x	x	x	-	x	
1.2.	Mezispotřeba charakter. služeb:										
tržních	nr 	nr	x	x	-	-	-	-	x	
doplňkových	nr 	nr	x	-	-	-	-	-	x	
1.3.	Konečná spotřeba:										
výrobků na OŽP	-	-	-	-	-	-	x	-	x	
upravených výr.	-	-	-	-	-	-	x	-	x	
1.4.	Mezispotřeba:										
výrobků na OŽP	nr	nr	x	x	-	-	-	-	x	
uprav. výrob.	nr 	nr	x	x	-	-	-	-	x	
2.	Hrubá tvorba kapit. pro charakter. aktivity	
x	
X	
x	
-	
-	
-	
-	
-	x	
3.	Hrubá tvorba kapitálu v obl. specif. prod.:										
výrobky na OŽP	nr 	nr	x	x	-	-	-	-	x	
upravené výrobky	nr 	nr	x	x	-	-	-	-	x	
charakter. služby	nr 	nr	x	x	-	-	-	-	x	
4.	Specifické transfery nezahrnuté v 1,2,3										
4.1.	dotace na produkci:										
charakter. služeb	nr 	nr	x	x	-	-	x	x	x	
výrobků na OŽP	nr 	nr	x	x	-	-	x	x	x	
uprav. výrobků	nr 	nr	x	x	-	-	x	x	x	
4.2.	ostat. specif. transf.:										
běžné	(-)	(-)	(-)	x	-	-	x	x	x	
kapitálové	(-)	(-)	(-)	x	-	-	-	x	x	
5.	Užití celkem rezident.: jednotkami (1+2+3+4)										
běžné	-	-	x	x	x	x	x	x	x	
kapitálové	x	x	x	x	-	-	-	x	x	
6.	Financováno zb. světa:										
běžné užití	-	-	x	x	x	x	x	x	x	
kapitálové užití	x	      x	x	x	-	-	-	x	x	
7.	Národní výdaje na OŽP (5-6):										
Běžné	-	-	x	x	x	x	x	x	x	
kapitálové	x	       x	x	x	-	-	-	x	x	
*	soukromé neziskové organizace sloužící převážně domácnostem
nr	transakce by měla být podchycena, zatím to však stávající účetní systém neumožňuje
-	transakce neexistuje
(-)	transakce by měla existovat, ale nebyl nalezen žádný příklad
Položky národních výdajů na ochranu životního prostředí
   Jednotlivé výdajové položky jsou popsány v řádcích tabulky a jednotlivé skupiny uživatelů (přispěvatelů) ve sloupcích.

Spotřeba specifických produktů
   Je definována jako suma konečné spotřeby a mezispotřeby charakteristických služeb, výrobků určených na ochranu životního prostředí a upravených výrobků.

Konečná spotřeba a mezispotřeba charakteristických služeb
   Užití tržní produkce je oceňováno nákupními cenami zahrnujícími neodečitatelnou DPH. Užití, které zahrnuje služby produkované jako doplňkové aktivity nebo služby poskytované zdarma, a popříp. za netržní cenu, je oceňováno na základě výrobních nákladů.
   Konečná spotřeba charakteristických služeb je tvořena spotřebou domácností (konečná spotřeba tržních služeb, konečná spotřeba služeb poskytovaných neziskovými organizacemi,   a sloužících převážně domácnostem) a spotřebou vlády. Jsou rozlišovány tržní a netržní služby.
   Mezispotřeba charakteristických služeb zahrnuje spotřebu tržních nebo doplňkových charakteristických služeb. Nezahrnuje mezispotřebu charakteristických služeb pro charakteristické aktivity, protože se předpokládá, že tato bude zahrnuta ve výstupu těchto aktivit. Jsou rozlišovány tržní a doplňkové služby.

Konečná spotřeba a mezispotřeba charakteristických výrobků
   Konečná spotřeba a mezispotřeba výrobků určených na ochranu životního prostředí              a upravených výrobků odpovídá konečné spotřebě domácností a mezispotřebě producentů výrobků spojených s ochranou životního prostředí a upravených výrobků oceněné nákupními cenami nebo dodatečnými náklady na úrovni nákupních cen. Nezahrnuje mezispotřebu výrobků spojených s ochranou životního prostředí a upravených výrobků spojenou s produkcí charakteristických služeb.
   Dotace na výrobky na ochranu životního prostředí, popříp. upravené výrobky jsou započítávány do položky specifické transfery.

Kapitálové výdaje

   Kapitálové výdaje zahrnují hrubou tvorbu kapitálu charakteristických producentů a hrubou tvorbu kapitálu v oblasti produkce specifických produktů necharakteristických producentů. Kapitálové výdaje jsou oceňovány jednak nákupními cenami, jednak výrobními náklady nebo dodatečnými náklady.

Specifické transfery

   Jsou transfery, které nejsou součástí hodnoty užívaných statků a služeb. Jsou rozlišovány běžné a kapitálové transfery.

Dotace v oblasti charakteristických služeb
   Spotřeba charakteristických služeb je oceňována nákupními cenami, které nezahrnují otace  a podpory. Tyto dotace a podpory vyplácené charakteristickým producentům by měly být zachyceny separátně ve sloupcích producentů/spotřebitelů. V případě, že část výstupů je exportována, jsou odpovídající dotace zachyceny ve sloupci „Zbytek světa“.

   Národní účty rozlišují dva typy dotací na produkci-dotace na výrobky a dotace na výrobu. Pro oblast národních výdajů a finanční analýzy výdajů na ochranu životního prostředí je zachycen pouze celkový objem vyplacených dotací v řádku „dotace na produkci  charakteristických služeb“.

Dotace na výrobky určené na ochranu životního prostředí a na upravené výrobky
   Jsou zachyceny v řádcích „dotace na produkci výrobků určených na ochranu životního prostředí a upravených výrobků“ ve sloupcích spotřebitelů.

Ostatní specifické transfery
   Tyto transfery mohou obsahovat:
•	transfery placené necharakteristickým producentům nebo domácnostem za podmínky, že tyto transfery nejsou součástí spotřeby. Např. se jedná o kompenzaci ztrát příjmů nebo kapitálu v důsledku realizace opatření na ochranu životního prostředí,
•	transfery do zbytku světa, např. financování programů EU nebo ostatních mezinárodních programů atd., spojených s ochranou životního prostředí.

Financování ze zbytku světa
   Protože národní výdaje jsou definovány jako výdaje rezidentských jednotek financované rezidentskými jednotkami, musí být financování ze zbytku světa vyčleněno z předcházejících bodů.

Uživatelé/příjemci národních výdajů na ochranu životního prostředí

Producenti
   Producenti jsou členěni do dvou základních skupin-charakterističtí a necharakterističtí producenti. Charakterističtí producenti jsou členěni na specializované a nespecializované. Specializovaní producenti se dělí na producenty patřící do vládního sektoru nebo k soukromým neziskovým organizacím sloužícím převážně domácnostem a těm, kteří náleží k ostatním institucionálním sektorům.
   Užití specializovaných producentů spočívá v investicích jako charakteristických producentů. Nespecializovaní charakterističtí producenti, provozující v souvislosti se životním prostředím pouze doplňkové aktivity, jsou uživateli charakteristických služeb, které produkují,                 a kapitálových výdajů spojených s produkcí těchto služeb. Pro svou necharakteristickou hlavní produkci mohou v rámci mezispotřeby užívat tržní specifické produkty nebo investovat do specifických produktů. Jako uživatelé specifických produktů mohou profitovat z podpor a dotací.
   Necharakterističtí producenti mohou spotřebovávat specifické produkty v rámci mezispotřeby. Mohou investovat do specifických produktů. Jako uživatelé specifických produktů mohou profitovat z podpor a dotací. Mohou také profitovat z transferů, jejichž cílem je kompenzovat běžné či kapitálové ztráty, vznikající v souvislosti s realizací opatření na ochranu životního prostředí.

Vládní sektor
   Skupina subjektů vládního sektoru je členěna na státní správu a samosprávu. Hodnota užití je rovna veřejným výdajům na charakteristické služby, produkované jako netržní charakteristické služby subjekty vládního sektoru. Obecně zahrnují management v oblasti životního prostředí, administrativu atp.

Domácnosti
   Domácnosti jsou uživateli specifických produktů. Tyto produkty mohou zahrnovat tržní charakteristické služby, charakteristické služby poskytované bezplatně neziskovými organizacemi sloužícími převážně domácnostem a spotřebu výrobků určených na ochranu životního prostředí nebo upravených výrobků. Zahrnuto je i zboží dlouhodobé spotřeby. Pro část užití, která zahrnuje tržní produkty, mohou domácnosti profitovat z dotací, spojených s těmito produkty.
   Kapitálové výdaje domácností do specifických výrobků, které odpovídají hrubé tvorbě kapitálu v oblasti ochrany životního prostředí, jsou započítávány do hrubé tvorby kapitálu necharakteristických producentů.

Zbytek světa
   Zbytek světa může profitovat z transferů spojených s ochranou životního prostředí, např. dotací na specifické výrobky.

5.1.3.2  Produkce služeb na ochranu životního prostředí

   Tabulka B popisuje transakce charakteristických producentů. Pro jednotlivé kategorie producentů zachycuje podrobnosti o užití spojené s informacemi o produkci a zdrojích. Tabulka B je doplněna tabulkou B1 o produkci a užití charakteristických služeb (viz str. 76,77).

Charakterističtí producenti
   Analýza je založena na rozdělení ekonomických subjektů na nespecializované                      a specializované producenty. Charakterističtí producenti provozující charakteristické aktivity jako hlavní aktivitu jsou označováni jako specializovaní producenti. Tito producenti mohou provozovat i jiné charakteristické aktivity jako vedlejší či doplňkové. Hlavní aktivita nespecializovaných producentů není zaměřena na ochranu životního prostředí. Tito producenti produkují aktivity na ochranu životního prostředí jako vedlejší či doplňkové.
   Specializovaní producenti jsou dále členěni dle sektorů na-vládní sektor spolu se soukromými neziskovými organizacemi, sloužícími převážně domácnostem a ostatní institucionální sektory.
   Pro nespecializované charakteristické producenty, kteří provozují charakteristické aktivity jako vedlejší aktivitu, je možné zjišťovat pouze hodnotu produkce. Identifikovat podrobněji transakce nespecializovaných charakteristických producentů, kteří provozují charakteristické aktivity jako doplňkové k hlavní aktivitě, je možné pouze pomocí speciálního šetření.
   Specializovaní producenti patřící do vládního sektoru nebo k neziskovým organizacím sloužícím převážně domácnostem jsou dále členěni v souvislosti s produkcí tržních nebo netržních služeb na ochranu životního prostředí. Specializovaní producenti patřící k ostatním kategoriím institucionálních sektorů mohou provozovat služby na ochranu životního prostředí jako vedlejší nebo doplňkové aktivity. Doplňkové aktivity nejsou identifikovatelné od výstupu jejich hlavních aktivit. 

Tabulka B  Produkce charakteristických služeb
	Charakterističtí producenti		
Transakce	Specializovaní producenti
	Nespecializovaní producenti 	Celkem	
	Vládní sek-	Ostatní	Vedlejší	Doplňková		
	tor a NO*		produkce	produkce		
Běžné transakce						
Běžné užití						
Mezispotřeba	x	x	nr	x	x	
z toho: charakteristických služeb	x	x	nr	nr	x	
výrobků na OŽP a uprav. Výrobků	x	x	nr	nr	x	
Kompenzace zaměstnancům	x	x	nr	x	x	
Spotřeba fixního kapitálu	x	x	nr	x	x	
Ostatní daně na výrobu	x	x	nr	-	x	
Minus ostatní dotace na výrobu	x	x	nr	x	x	
Čistý provozní zisk	x	x	nr	x	x	
Produkce (zákl. ceny nebo výrobní nákl.)	x	x	x	x	x	
Produkce nesouvisející s OŽP						
Výrobky určené na OŽP	x	x	nr	x	x	
Ostatní produkce nesouvisející s OŽP	x	x	nr	-	x	
Produkce související s OŽP						
Netržní						
Hlavní	x	-	-	-	x	
Vedlejší 	x	-	x	-	x	
Tržní						
Hlavní	x	x	-	-	x	
Vedlejší 	x	x	x	-	x	
Doplňková 	nr	nr	nr	x	x	
Běžné zdroje ochrany ŽP						
Tržní produkce (včetně částečných plateb)	x	x	x	-	x	
Běžné transfery	x	-	x	x	x	
Kapitálové transakce						
Hrubá tvorba fixního kapitálu	x	x	nr	x	x	
Ostatní užití kapitálu	x	x	nr	x	x	
Přijaté investiční dotace	x	x	nr	x	x	
Ostatní přijaté kapitálové transfery	x	(-)	nr	(-)	x	
Financování producenty 	x	x	x	x	x	
(výstup plus bilance kapitálových transakcí mínus zdroje)						
Vstupy práce	x	x	nr	x	x	
Zásoba fixních aktiv	x	x	nr	x	x	
* soukromé neziskové organizace sloužící převážně domácnostem

Tabulka B1  Nabídka a užití charakteristických služeb
	Netržní	Tržní	Doplňkové	Celkem	
1.	Užití residentských jednotek (nákupní ceny) 					
Mezispotřeba	-	x	x	x	
Specializovaní producenti	-	x	nr	x	
Ostatní producenti	-	x	x	x	
Konečná spotřeba	x	x	-	x	
Hrubá tvorba kapitálu	x	x	-	x	
2.	Vývoz	-	x	-	x	
Celkové užití (1+2) = celková nabídka (3+4+5+6)	x	x	x	x	
3.	Produkce (základní ceny)	x	x	x	x	
4.	Dovoz (dovozní ceny)	-	x	-	x	
5.	Neodečitatelná DPH	x	x	-	x	
6.	Ostatní daně mínus dotace na výrobky	x	x	-	x	

Užití charakteristických služeb
   Mezispotřeba tržních charakteristických služeb je oceňována nákupními cenami. Ve vztahu k tabulce A (mezispotřeba tržních charakteristických služeb) je rozdílem pouze mezispotřeba charakteristických aktivit z tabulky B.
   Mezispotřeba doplňkových tržních charakteristických služeb je oceňována výrobními náklady, a proto je rovna hodnotě v tabulce A (mezispotřeba doplňkových charakteristických služeb) a v tabulce B (doplňková produkce na ochranu životního prostředí).
   Konečná spotřeba tržních charakteristických služeb je oceňována nákupními cenami (zahrnujícími neodečitatelnou DPH) nebo výrobními náklady. Je rovna hodnotě v tabulce A (konečná spotřeba tržních charakteristických služeb).
   Hrubá tvorba kapitálu zahrnuje zejména zlepšení kvality půdy. Výstup může být produkován pro vlastní užití charakteristických producentů a v tom případě je označován jako netržní. Je oceněn nákupními cenami nebo výrobními náklady.
   Vývoz tržních charakteristických služeb je oceňován základními cenami.

Nabídka charakteristických služeb
   Produkce je oceňována základními cenami nebo výrobními náklady. Produkce netržních, tržních a doplňkových charakteristických aktivit je rovna hodnotě v tabulce B (řádky produkce netržních charakteristických služeb, produkce doplňkových charakteristických služeb, produkce tržních charakteristických služeb , hlavní a vedlejší).
   Dovoz tržních charakteristických služeb je oceňován hodnotou deklarovanou na hraničním přechodu.
   DPH je rovna neodečitatelné DPH charakteristických služeb (domácího původu nebo importovaných) hrazených konečným uživatelem.

5.1.3.3  Financování národních výdajů na ochranu životního prostředí

   Tabulka C identifikuje způsob, jakým jsou financovány národní výdaje na ochranu životního prostředí.

Tabulka C  Financování národních výdajů na ochranu životního prostředí
	Uživatelé
	
	Producenti	Vládní sektor
jako kolektivní spotřebitel	Domácnosti jako spotřebitelé	Zbytek světa	Celkem	z toho: běžné výdaje	
Finanční zdroje 	 specializovaní producenti	ostatní producenti 						
	vláda a	ostatní	nespecia-	necharak-	státní	samo-					
	 nezisk.
org.		lizovaní	terističtí	sprá-va	správa					
Vládní sektor											
Státní správa	x	x	x	x	x	x	x	x	x	x	
Samospráva	x	x	x	x	x	x	x	x	x	x	
Nezisk. org.	x	-	-	-	-	-	x	-	x	x	
Podniky a   korporace											
Specializovaní producenti	t,x	t,x	         t	t	t	t	t	t	x	x	
Ostatní 
producenti	t	t	t,x	t,x	t	t	t	t	x	x	
Domácnosti	t	t	t,x	t,x	t	t	t,x	t	x	x	
Národní výdaje	x	x	X	x	x	x	x	x	x	x	
Zbytek světa	t,x	t,x	t,x	t,x	t,x	t,x	t,x	x	x	x	
z toho instituce EU	x	x	x	x	x	x	x	x	x	x	
Užití rezidentských jednotek	x	x	x	x	x	x	x	x	x	x	
t označuje financování prostřednictvím specifických daní (příp. dobrovolných příspěvků) domácností nebo producentů

   V tabulce jsou identifikovány jednotky, které výdaje na ochranu životního prostředí financují v členění dle sektorů. Uživatelé jsou rozděleni do stejných kategorií jako v tabulce A. Jedná se tedy o přiřazení financující jednotky každé položce výdajů v tabulce A. V dalším kroku jsou křížově propojeny financující jednotky a koneční uživatelé/spotřebitelé těchto výdajů.
   Zpracování tabulky C předpokládá identifikovat transfery, které nejsou zahrnuty                  v národních výdajích na ochranu životního prostředí. Jedná se např. o transfery mezi státní správou a samosprávou, platby daní a poplatků účelově zaměřených na ochranu životního prostředí.

Financování dle položek národních výdajů

Spotřeba specifických produktů
   Spotřeba specifických produktů je oceňována nákupními cenami. Výdaje na tyto produkty jsou vynakládány převážně ve formě:
•	konečné spotřeby a mezispotřeby tržních charakteristických služeb (sběr a odstranění komunálního odpadu, odvod a čištění odpadních vod). Financujícími jednotkami jsou uživatelé,
•	konečné spotřeby netržních charakteristických služeb. Tyto služby jsou poskytovány         v rozhodující míře soukromými neziskovými organizacemi sloužícími domácnostem nebo státní správou. Financující jednotkou je vládní sektor nebo neziskové organizace sloužící domácnostem. Hodnota se rovná netržní produkci snížené o běžné transfery. Protože národní výdaje na ochranu životního prostředí zahrnují netržní služby oceněné jejich výrobními náklady, nejsou tyto transfery v tabulce A explicitně vyjádřeny, a je třeba je samostatně vyjádřit v tabulce B,
•	mezispotřeby doplňkových charakteristických služeb. Je oceňována náklady výroby v tabulce A. Financující jednotkou je uživatel.

   Nespecializovaný charakteristický producent, který přísluší k vládnímu sektoru nebo neziskové organizace sloužící domácnostem mohou získávat i jiné transferové platby než pouze dotace vládního sektoru. Např. státní nemocnice využívají transfery ze zdravotního pojištění  k odstranění nebezpečných odpadů. V tomto případě je uživatel financující jednotkou pro část nepokrytou transfery a jednotky, které poskytují tyto transfery jsou financující jednotkou zbývající části.
   Užití výrobků určených na ochranu životního prostředí a upravených výrobků je oceňováno nákupními cenami nebo dodatečnými pořizovacími náklady. Financující jednotka je zároveň uživatelem. Dotace na tyto výrobky v jakékoliv formě a jakkoliv označované jsou zahrnovány do národních výdajů na životní prostředí.

Kapitálové výdaje charakteristických producentů
   Charakteristický producent je uživatelem svých kapitálových výdajů. Producent může obdržet kapitálové transfery od jiných jednotek. Tyto investiční granty nebo jiné kapitálové transfery nejsou v národních výdajích explicitně vyjádřeny. Objeví se pouze v tabulce B. Charakteristický producent je tedy financující jednotkou rozdílu mezi jeho celkovými kapitálovými výdaji a obdrženými transferovými platbami.

Hrubá tvorba kapitálu v oblasti specifických produktů rezidentských jednotek jiných než pro charakteristické aktivity
   Jednotky, které investují do specifických produktů, jsou uživateli. Financující jednotkou jsou pro tu část jejich užití, která není pokryta investičními nebo kapitálovými transfery.

Specifické transfery
   V tabulce A jsou dotace a ostatní specifické transfery zachyceny u příjemců/uživatelů. Jsou-li dotace a jiné specifické transfery financovány z vybraných fondů, jsou financujícími jednotkami ty, v jejichž působnosti je fond.

Financování dle institucionálních sektorů
   Financující jednotky jsou členěny podle institucionálních sektorů a subsektorů užívaných    v Evropském systému národních účtů. Některé sektory a sub - sektory jsou sloučeny.

Vládní sektor
   Je členěn do dvou subsektorů:
•	státní správa
•	samospráva

   Vládní sektor může být financující jednotkou pro následující položky národních výdajů:
•	kolektivní spotřeba netržních charakteristických služeb,
•	mezispotřeba specifických produktů jednotkami daného sektoru, ale nepatřícími ke specializovaným producentům,
•	hrubá tvorba kapitálu pro charakteristické aktivity producentů (specializovaných producentů, nespecializovaných producentů, kteří provozují charakteristické aktivity jako doplňující), patřícím do daného sektoru,
•	hrubá tvorba kapitálu v oblasti specifických výrobků u jednotek příslušejících danému sektoru a patřícím k jiným producentům než charakteristickým,
•	běžné a kapitálové specifické transfery (dotace, investiční granty, mezinárodní spolupráce atd.), které nepocházejí z účelově vyčleněných fondů.
   V některých zemích se např. fondy sociálního zabezpečení mohou také podílet na financování výdajů na ochranu životního prostředí (např. fondy nezaměstnanosti se podílí na financování charakteristických aktivit).

Soukromé neziskové organizace sloužící převážně domácnostem 
   Domácnosti jsou uživateli netržních výstupů těchto organizací, ale nemusí je vždy financovat. Ostatní jednotky (producenti, vláda) nebo samotné neziskové organizace mohou financovat část svého netržního výstupu (část, která není financována transfery) a stejně tak své kapitálové výdaje jako charakteristických specializovaných producentů.

Nefinanční podniky, korporace a finanční instituce
   Jednotky těchto sektorů jsou členěny na specializované producenty a ostatní producenty. Specializovaní producenti financují tu část jejich hrubé tvorby kapitálu (a získání méně užití nevyrobených nefinančních aktiv), která není financována investičními granty nebo jinými kapitálovými transfery.

Ostatní financování národních výdajů na ochranu životního prostředí ve formě:
•	mezispotřeby doplňkové výroby a hrubé tvorby kapitálu pro doplňkové aktivity necharakteristických a nespecializovaných producentů náležejících danému sektoru,
•	mezispotřeby specifických produktů a hrubé tvorby kapitálu v oblasti specifických produktů nespecializovaných a necharakteristických producentů náležejících danému sektoru,
•	platby daní, poplatků, jejichž výnosy jsou určeny na ochranu životního prostředí.

Domácnosti
   Domácnosti se podílí na národních výdajích na životní prostředí:
•	individuální konečnou spotřebou tržních specifických produktů,
•	financováním hrubé tvorby kapitálu v oblasti specifických produktů (septiky, protihluková okna atp.),
•	mezispotřebou tržních specifických produktů a doplňkových charakteristických služeb,
•	platbami daní a poplatků určených na ochranu životního prostředí, dobrovolnými 
•	příspěvky neziskovým organizacím sloužícím převážně domácnostem atd.

Zbytek světa
   Zbytek světa se podílí na národních výdajích prostřednictvím kapitálových a běžných transferů.
   Financování běžných výdajů na ochranu životního prostředí jednotlivými sektory se nemusí shodovat s jejich skutečným finančním zatížením. Základní rozdíly u podniků a korporací pramení z:
•	čistého provozního přebytku, který netvoří pro specializované producenty skutečné výdaje,
•	úroků na fixní kapitál, které by měly být připočítány,
•	části environmentálně orientovaných daní, která není určena pro financování národních výdajů na ochranu životního prostředí (a která není započtena do daní souvisejících s výrobou).

   Finanční zatížení je počítáno pro podniky, korporace a domácnosti. V prvním případě je cílem získat dodatečné náklady, které jsou s problematikou životního prostředí spojeny. Tyto náklady nejsou v plném rozsahu v konečném důsledku financovány producenty (neboť jsou součástí ceny), ale mohou být považovány za dodatečné náklady ve vztahu k producentům.
   V případě domácností je snahou získat informaci o tom, jaký rozsah plateb domácností je spojen se životním prostředím ať již financováním běžných výdajů, nebo prostřednictvím environmentálně orientovaných poplatků či daní, které nejsou určeny k financování životního.

Tabulka C1  Finanční zatížení spojené s ochranou životního prostředí
	Sektory
	
Položky finančního zatížení spojené s ochranou životního prostředí	Podniky a korporace	Domácnosti vč. nezisk. org.	Vládní sektor 	Celkem	
	Eko průmysl	Ostatní				
						
1.	Financování běžných národních výdajů	x	x	X	x	x	
2.	Neodečitatelná DPH na běžné výdaje	-	-	-	-x	-x	
3.	Daně na výrobu	-	-	-	-x	-x	
4.	Čistý provozní zisk	x	-	-	-	x	
5.	Ostatní zisky	-	x	x	-	x	
6.	Úrok na fixní kapitál	x	x	x	x	x	
A	Finanční zatížení na ochranu životního prostředí (1+2+3-4-5+6)	x	x	x	x	x	
B	Zatížení environmentálně orientovanými daněmi	x	x	x	-x	0	
Finanční zatížení spojené s OŽP (A+B)	x	x	x	x	x	

   Doporučovaný postup při naplňování účtu výdajů na ochranu životního prostředí a vzájemnou provázanost jednotlivých tabulek pomocí jednotlivých položek, tak jak bylo popsáno v předchozím textu, charakterizuje následující schéma, nazývané jako tzv. magický vzorec.

Účet fin. zatížení

Daně, poplatky za znečišťování

Úroky

Daně s výnosy určenými na OŽP

Investiční granty

Spotřeba upravených výrobků a výrobků spojených s OŽP

Dotace, subvence

výdaje

výdaje

služeb

Výrobní náklady

Běžné národní

Národní

Spotřeba env.

Produkce

Mzdy

TAB. C1

TAB. C

TAB. A

TAB. B1

TAB. B

Finanční účet

Účet spotřeby

Účet zdrojů a užití

Účet produkce

Schéma 5.1  Postup při tvorbě EPEA
5.1.4  Zkušenosti získané z realizace účtů EPEA

   Zkušenosti z realizace pilotních projektů tvorby účtu výdajů na ochranu životního prostředí v Nizozemí, Francii, Německu, Švýcarsku, Finsku, Švédsku a Velké Británii  lze shrnout      a stručně charakterizovat následovně:
1.	Ve všech zemích byl EPEA celkem úspěšně aplikován, i přes významné rozdíly v dostupnosti a kvalitě základních dat.
2.	Čas potřebný pro tvorbu EPEA v prvním kole byl v uvedených zemích různý, v průměru se však jednalo zhruba o 3 měsíce pro jednoho pracovníka. Podstatně víc času oproti původním předpokladům bylo třeba k seznámení se s vlastní tvorbou EPEA a k zajištění základních dat.
3.	Výchozím bodem pro sestavování EPEA byly zpravidla údaje o produkci charakteristických služeb. Druhým krokem bylo bilancování úrovně zdrojů a užití. Informace o nabídkové straně trhu byly zpravidla úplnější. Následně je mapována distribuce produkce mezi uživatele. Pro stranu poptávky patří mezi nejdůležitější informace údaje o užití služeb na ochranu životního prostředí.
4.	Většina pilotních projektů nepokryla EPEA v jeho plném rozsahu. Naplněna byla ve většině případů tabulka A – národních výdajů. Nekompletní zůstávaly často tabulky B, B1     a C, C1.

   Za nejdůležitější připomínky k systému, které byly vzneseny v průběhu zpracování a po jeho vyhodnocení, je možno považovat:
1.	Existence několika rozdílných systémů sledování výdajů na ochranu životního prostředí – národní systém, SERIEE a systém OECD vyvolává dodatečné časové a mnohdy i finanční požadavky jednak na naplnění všech systémů a jednak na koordinaci při jejich naplňování.
2.	Struktura EPEA je příliš detailní. Poskytuje sice prostor pro zachycení i specifických případů, na druhé straně však vyvolává řadu otázek spojených s úlohou účtu.
3.	Informace v podobě prezentované v tabulkách A - C jsou příliš složité pro širokou veřejnost, proto by měly být realizovány změny (úpravy, doplnění), které by zvýšily jejich přístupnost širší veřejnosti.
4.	Ze získaných zkušeností je zřejmé, že některé položky v tabulkách účtu nemají pro praxi nepostradatelný význam a mohly by být buď zcela ignorovány, nebo získávány kvalifikovaným odhadem místo složitých zjišťování. 
5.	Při aplikaci se objevila řada problémů, např. obtížná identifikace a kvantifikace poplatků za čištění odpadních vod a odpadů, nedostatek informací od soukromých specializovaných producentů a nedostatečná preciznost používaných klasifikací aktivit na ochranu životního prostředí (především v oblasti ochrany přírody a krajiny).

5.2  Materiálovo-energetické bilancie a štruktúrne modely

Ladislav Kabát, Iva Ritschelová

   Exaktné bilancovanie a následná analýza a alternatívne prepočty v systéme národohospodárskych komplexov si vyžadujú adekvátne metodologické nástroje. K ich širokej škále patria aj modely a metódy materiálovo-energetického bilancovania a analýzy (MEBA), ktoré sú tiež známe aj ako input-output modely. Tieto sa využívajú pri bilancovaní a následnej kvantitatívnej analýze materiálovo-energetických tokov medzi jednotlivými odvetviami národného hospodárstva. Ich vhodné modifikácie umožňujú aj exaktnú analýzu a bilancovanie materiálovo-energetických tokov na mikroúrovni (podnik, výrobné združenie, regionálne zoskupenia a pod.). Teoretickou bázou MEBA je lineárna algebra, a to predovšetkým jej maticovo-vektorové operácie. 
   K materiálovo-energetickým bilanciám a ich maticovým modelom môžeme zaradiť bilancie a modely medziodvetvové (národohospodárske), regionálne i podnikové. Bez ohľadu na hierarchickú úroveň ich aplikácii a ich možnú obsahovú rozdielnosť je jednotiacim znakom týchto modelov používaný matematický aparát (lineárna algebra) ako aj ekonomická, resp. technologická interpretácia niektorých numerických veličín, spojených s ich použitím. Metodológiu MEBA preto postačuje objasniť na jednom z vyššie uvádzaných typov modelov.       V našom prípade sa zameriame na aplikáciu materiálovo-energetických bilancii a analýz na úrovni národného hospodárstva, teda na medziodvetvové modely.
   V prípade potreby detailného sledovania systémových makroekonomických väzieb a dopadov výrobných činností na nevýrobnú sféru je možné prepojiť materiálovo-energetické bilancie (MEB) na sústavu špecificky zameraných modelov. Ako príklad môžeme uviesť prepojenie MEB na sústavu modelov o pracovných silách (napríklad v členení podľa kvalifikačnej štruktúry pracovníkov, podľa vekovej, resp. sociálnej stratifikácie). 
   V súvislosti s prehlbovaním a posilňovaním spoločenskej zodpovednosti za problematiku životného prostredia a trvale udržateľného rozvoja sa venuje zvýšená pozornosť prepájaniu makroekonomických materiálovo-energetických bilancii na bilancie a modely, charakterizujúce dopady výrobných procesov na životné prostredie, na jeho kvalitu, resp. jeho degradáciu. Praktické aplikácie modelov tohoto typu narážajú v súčasnosti na vážne problémy informačného charakteru a komplikujú ich bezprostredné systémové prepojenie na modely medziodvetvových materiálovo-energetických bilancii. Týmto sa výrazne zužuje možnosť priamej identifikácie a kvantifikácie negatívnych dopadov výrobných činností na stav a kvalitu životného prostredia a tým aj na odvodenie exaktných pravidiel a politiky sankčných postihov za poškodzovanie životného prostredia. 
   Priame a dokazateľné dopady výroby (negatívne i pozitívne) na životné prostredie, ako ukážeme exaktne v ďalšom, sú iba jednou zo zložiek, ktorú pri tradične uplatňovaných bilančných metódach vieme kvantifikovať a následne aj postihovať. Pre dôslednejšiu analýzu problematiky životného prostredia a pre skúmanie, identifikáciu a kvantifikáciu faktorov jeho záťaže však musíme sledovať a vyhodnocovať všetky, teda aj nepriame kanály a toky polutantov. V praxi a v metodológii MEB to znamená analyzovať aj nepriame dopady výrobných činností. Dopady, zosilňované, alebo zoslabované v mechanizme národohospodárskych medziodvetvových tokov (vplyvy produkcie chemickej výroby prostredníctvom poľnohospodárskej a krajinotvornej činnosti).
   Z doterajších úvah by mohol byť odvodený záver, že pri sledovaní charakteru a intenzity environmentálnej záťaže je v centre spoločenskej pozornosti sféra materiálnej výroby a z nej vyplývajúce dopady. Metodologickými nástrojmi MEBA však môžeme dokázať, že výrobná sféra a jej aktivity sú iba jedným z mechanizmov negatívne pôsobiacich na kvalitu životného prostredia. Negatívne dopady výrobných činností sa znásobujú podnetmi a parametrami (objemom i štruktúrou) finálnej spotreby. Dodatočná jednotka poľnohospodárskej finálnej spotreby vyvoláva niekoľkonásobne väčšie zaťaženie životného prostredia, než dodatočná jednotka celkovej výroby toho istého odvetvia.
   Mnohé naše úvahy a tvrdenia nemôžeme v súčasnej dobe demonštrovať na reálnych numerických hodnotách, pretože zatiaľ ich nepoznáme, alebo ich nepoznáme s dostatočnou presnosťou. Napriek existujúcim informačným problémom je však potrebné MEBA dôsledne študovať a podľa zlepšujúcich sa informačných možností aj využívať. Predpokladáme totiž, že už v najbližšej budúcnosti budú patriť k štandartným makroekonomickým nástrojom a budú mať mimoriadny význam pri hľadaní efektívnych prístupov k regulácii výrobných odvetví, negatívne zasahujúcich stav životného prostredia. Očakávame, že MEB a ich špecifické úpravy na optimalizačné modely, s environmentálne prísne limitovanými parametrami stanovenými pre výrobné odvetvia, budú jediným inštrumentáriom, ktoré môže teoreticky zladiť diferencované záujmy producentov, spotrebiteľov i spoločnosti zodpovednej za jej trvale udržateľný rozvoj.
   Ďalšou oblasťou efektívneho využitia a prepojenia makroekonomických modelov na špecifické satelitné modely je sledovanie makroekonomického systému a jeho regionálnych dopadov, resp. efektov. Makroekonomická dynamika prináša rozdielne dopady na jednotlivé regióny príslušného systému. Pri agregátnom sledovaní sa môžu strácať signály o negatívnych regionálnych dopadoch, resp. signály o potrebe regulačných zásahov do makroekonomickej politiky, aby sa takéto negatívne efekty minimalizovali, alebo vylúčili. Ako príklad môžeme uviesť negatívne dopady na regionálnu zamestnanosť, v prípade celkove pozitívnej makroekonomickej dynamiky, problém makroekonomických dopadov na vývoj vidieckych oblastí a pod.
    Efektívne prepojenie satelitných modelov na základné modely MEB je podmienené dostupnosťou potrebných informácii. Problémy s ich získavaním sú zásadným limitujúcim faktorom praktických aplikácií predmetnej metodológie. O týchto problémoch budeme diskutovať podrobnejšie v nasledovných subkapitolách.
   Materiálovo-energetické bilancie sú výsledkom rozvoja bilančných metód, uplatňovaných v systéme centrálne riadených ekonomík. Prvá MEBA v dnešnom ponímaní bola spracovaná za roky 1923/24 centrálnymi plánovacími orgánmi bývalého ZSSR. Autorom teoretického aparátu a hlavným predstaviteľom tejto novej ekonomicko-matematickej školy bol Vasilij Leontiev, v tom čase pracovník Centrálneho štatistického úradu ZSSR.
   Predmetom materiálovo-energetických bilancii a analýz je kvantifikácia a štúdium makro-ekonomických proporcii a parametrov, ktoré podmieňujú vzájomné fungovanie jednotlivých výrobných i nevýrobných sektorov konkrétneho ekonomického systému. Základnou úlohou MEBA je kvantifikácia charakteru a intenzity vzťahov medzi týmito odvetviami a následne aj ich modelové simulácie. Praktické aplikácie MEBA, vzhľadom k objemu spracovávaných informácii, sú nemysliteľné bez širokého použitia výkonnej výpočtovej techniky a vhodnej softwarovej podpory. 
   Pri budovaní systému materiálovo-energetických bilancii je potrebné venovať mimoriadnu pozornosť otázke klasifikácie odvetví i produkcie. Je potrebné zaistiť také odvetvové rozčlenenie národného hospodárstva, že každá výrobno-ekonomická jednotka je v tejto klasifikácii obsiahnutá iba raz. 
   Pri definícii odvetví môžeme zohľadňovať viacero kritérií, o ktorých sa široko pojednáva v odbornej a vedeckej literatúre. Uvedieme z nich však iba jediné a to požiadavku, že každé uvažované národohospodárske odvetvie je charakterizované ako súhrn podnikov vyrábajúcich rovnaký produkt, alebo uplatňujúcich rovnaký technologický postup. 
   Materiálovo-energetické bilancie je možné zostavovať dvomi rozdielnymi prístupmi. Prvý prístup predpokladá materiálovo-energetické bilancovanie v naturálnych jednotkách, teda v kategóriách tovarov a služieb, ktoré si jednotlivé odvetvia medzi sebou vymieňajú. Naturálne bilancovanie má prednosti v tom, že vstupné informácie sú jednoduchšie identifikovateľné. Vážnym problémom naturálneho bilancovania je definovanie a použitie všeobecného prepočítavacieho ekvivalentu pre produkty a služby rôzneho charakteru (napr. počet traktorov vyjadrený v počtoch nákladných automobilov a pod.). Z hľadiska informačnej realizácie vlastného bilančného procesu je vhodnejší a jednoduchší druhý prístup a to hodnotové bilancovanie, teda vyjadrenie tovarov a služieb v ich finančnom objeme. Je evidentné, že pre účely následnej komparatívnej analýzy sa pri tomto bilancovaní používajú stále ceny.

5.2.1  Základná štruktúra materiálovo-energetickej bilancie

   Materiálovo-energetické bilancie a následne aj s nimi spojené analytické prepočty sa viažu na konkrétny makroekonomický systém. V ďalšom budeme uvažovať komplexný ekonomický systém, rozčlenený na systém n technologicky odlišných odvetví, resp. odvetví vyrábajúcich n odlišných produktov. Všetky odvetvia tohoto komplexu uvažujeme súčasne v ich dvojitej funkcii, t.j. ako odvetvia produkujúce i spotrebujúce. U všetkých odvetví budeme uvažovať ich voľné prepojenie na všetky ostatné odvetvia toho istého systému. Budeme predpokladať, že celková produkcia jednotlivých odvetví sa člení na dve základné zložky a to na výrobnú spotrebu (časť produkcie, ktorá sa realizuje vo výrobnom procese) a finálnu spotrebu (individuálnu spotrebu obyvateľstva a vládnu spotrebu). Súčet celkovej produkcie za všetky odvetvia predstavuje celkovú domácu produkciu príslušnej ekonomiky za sledované obdobie. Vyššie uvedené členenie celkovej produkcie popisuje rozdeľovanie celkovej produkcie. Proces tvorby celkovej produkcie v metodológii MEB objasníme v ďalšom.
Aby sme mohli predmetný problém vhodným spôsobom popísať, zavedieme nasledovnú terminológiu a označenia:
i      index produkujúceho odvetvia, i=1, ..., n
j…. index spotrebujúceho odvetvia, j=1, ..., n
xij      objem celkovej produkcie i-teho odvetvia, ktorá sa spotrebováva v j-tom odvetví
yi        objem finálnej produkcie i-teho odvetvia
vj        objem novovytvorenej hodnoty j-teho odvetvia
xi        objem celkovej produkcie i-teho odvetvia (produkujúceho)
xj        objem celkovej produkcie i-teho odvetvia (spotrebujúceho) 

   Veličiny xij, yi a xj, ako sme to naznačili v predchádzajúcej časti, môžu byť uvedené v naturálnom, alebo v hodnotovom vyjadrení. Kvôli jednoznačnosti budeme uvažovať hodnotové bilancovanie v stálych cenách.
Prv než prejdeme k definícii základných vzťahov materiálovo-energetických bilancie, uvedieme v tabuľke 5.2-1 jej všeobecnú schematickú štruktúru.

Tabuľka 5.2-1  Základná štruktúra materiálovo-energetickej bilancie

Odvetvia produkujúce
	
Spotrebujúce odvetvia	
Finálna spotreba	
Celková produkcia	
	
    1              2               j               n			

1
2
.
i
.
a	
x11          x12    ...    x1j    ...    x1n
x21          x22    ...    x2j    ...    x2n  
......................................................
xi1            xi2    ...    xij     ...    xin   
......................................................
xn              x2    ...    xnj     ...    xnn	
y1
y2
..
yi
..
yn	
x1
x2
..
xi
..
xn	
Novovytvorená hodnota	
v1              v2   ...     vj      ...      vn	
yn	
xn	
Celková produkcia	x1               x2   ...     xj     ...       xn 			

   V tabuľke schematicky zobrazujeme národohospodársky komplex, rozčlenený v zmysle určitých kritérií na systém n národohospodárskych odvetví. Pripomenieme, že tieto odvetvie sa navzájom odlišujú technológiou výroby i charakterom výsledného produktu. Schéma, ktorú sme uviedli v tabuľke 5.2-1, sa nazýva tiež aj medziodvetvová bilancia. Jej vnútornú štruktúru môžeme ďalej rozčleniť na štyri kvadranty:
•	Prvý kvadrant obsahuje informácie o medziodvetvových materiálovo-energetických tokoch, vyjadrených v hodnotách xij.
•	Druhý kvadrant obsahuje informácie o užití finálnej produkcie v odvetvovom členení prostredníctvom hodnôt yi.
•	Tretí kvadrant zachytáva proces vzniku novovytvorenej hodnoty, ktorý sme symbolicky premietli do hodnôt vj.
•	Štvrtý kvadrant, ktorý by mal zachytávať procesy druhotného rozdelenia novovytvorenej hodnoty, sa kvôli nedostatku štatistických informácii spravidla neuvažuje.

V súlade s tabuľkou 5.1 môžeme zapísať základné vzťahy materiálovo-energetickej bilancie v tvare:

a/ distribučných rovníc
				∑ xij + yi = xi,   i = 1, ..., n			/1/
				j=1,n

b/ nákladových rovníc 	∑ xij + vj = xj,    j= 1, ..., n			/2/						i=1,n
		
   Sústava rovníc /1/ a /2/ predstavuje dva rozdielne pohľady na ekonomický systém. Zatiaľ čo prvá sústava rovníc charakterizuje tento systém z hľadiska rozdelenia produkcie jednotlivých odvetví a odpovedá na otázku, kde a v akom objeme sa produkcia jednotlivých odvetví realizuje, v druhom prípade získavame odpoveď na otázku ako sa produkcia jednotlivých odvetví vytvára.
   V bilančnej rovnici /1/ predstavuje veličina ∑ xij, j=1,n objem produkcie i-teho odvetvia, ktorá sa realizuje vo všetkých ostatných odvetviach výrobnej sféry. Táto časť produkcie i-teho odvetvia má charakter medzispotreby. Veličina yi reprezentuje tú časť celkovej produkcie tohoto odvetvia, ktorá sa realizuje vo forme finálnej produkcie toho istého odvetvia. Je to teda produkcia, resp. hodnotovo vyjadrená časť produkcie, ktorá sa realizuje vo forme individuálnej a spoločenskej spotreby obyvateľstva a vládnej spotreby. Rovnica /1/ poskytuje podrobnú informáciu o výslednom rozdelení celkovej produkcie i-teho odvetvia a umožňuje nám robiť aj ďalšie analytické úvahy o štrukturálnom rozdelení celkovej produkcie sledovaného odvetvia. Na tieto analytické možnosti upozorníme neskôr.
   Nákladové rovnice /2/ sú nositeľmi rovnako dôležitej informácie a charakterizujú celkovú produkciu jednotlivých odvetví národného hospodárstva z hľadiska jej vzniku. Veličina ∑ xij, i=1,n predstavuje v tomto prípade časť produkcie j-teho odvetvia, ktorá je tvorená výrobnou spotrebou, resp. dodávkami (materiálovo-energetickými tokmi) z iných výrobných odvetví. Veličina vj reprezentuje objem novovytvorenej hodnoty v j-tom odvetví.
   Z doteraz uvedených vzťahov môžeme odvodiť niektoré zaujímavé a užitočné poznatky    o vlastnostiach analyzovaného ekonomického komplexu a o vzájomných vzťahoch jeho jednotlivých odvetví. Ak upravíme sústavu rovníc /1/ tým, že obe jej strany budeme deliť hodnotou xi dostaneme:

 ∑ xij	    
 j=1,n	      yi
-------	+  ----   =  1, pre i= 1, ..., n 		              /3/
   xi	      xi	

   Veličiny na ľavej strane výrazu majú jednoduchú interpretáciu. Prvá časť výrazu vyjadruje podiel medzispotreby spotreby na celkovej produkcii i-teho odvetvia, zatiaľ čo jeho druhá časť reprezentuje relatívny podiel finálnej spotreby na celkovej produkcii i-teho odvetvia. Ak ďalej upravíme sústavu /3/ násobením 100, potom členy na jej ľavej strane vyjadrujú percentuálne rozdelenie celkovej produkcie i-teho odvetvia na výrobnú spotrebu a finálne užitie. Pri analýze konkrétneho systému môžu mať tieto veličiny ekonomicky zaujímavú a užitočnú interpretáciu. Jej príklad je uvedený v kapitole 5.2.6 pri komplexnom numerickom spracovaní a interpretácii materiálovo-energetickej bilancie. 
   Analogicky s vyššie uvedenou úvahou, môžeme zúžitkovať aj tvar nákladovej rovnice /2/. Po jej úprave delením hodnotou xj > 0 dostávame:

∑ xij	    
 i=1,n     vj
-------	+  ----   =  1, 	pre j= 1, ..., n 		              /4/
  xj	      xj	

   Prvá časť výrazu na ľavej strane vyjadruje podiel výrobnej medzispotreby na celkovej produkcii j-teho odvetvia, druhá časť výrazu vyjadruje relatívny podiel novovytvorenej hodnoty na celkovej produkcii j-teho odvetvia. Rovnakým postupom ako v prípade distribučných rovníc, môžeme získať percentuálne rozčlenenie celkovej produkcie j-teho odvetvia podľa "pôvodu" na časť pochádzajúcu z iných dodávateľských odvetví výrobnej sféry -medzispotrebu- a na časť predstavujúcu podiel novovytvorenej hodnoty na celkovej produkcii tohoto odvetvia. 
   Materiálovo-energetická bilancia charakterizovaná vzťahmi /1/ a /2/ umožňuje odvodiť aj ďalšie dôležité súvzťažnosti medzi odvetviami a charakteristikami makroekonomického systému. Ak si pozorne všimneme sústavu distribučných rovníc /1/, je zrejmé že ju môžeme zapísať aj pre všetky odvetvia národohospodárskeho systému a to v nasledovnom tvare:

∑	 (∑ xij  + yi)  	  =  ∑ xi	a po úprave			i=1,n	   j=1,n		      i=1,n

∑	 ∑ xij  +  ∑ yi    =   ∑ xi    				  /5/
i=1,n	  j=1,n	    i=1,n      i=1,n

   Analogicky pre prípad sústavy nákladových rovníc v zovšeobecnení pre všetky odvetvia systému dostávame:

∑	(∑ xij  + vj) 	=  ∑ xj.			
j=1,n	  i=1,n	                 j=1,n

   Elementárnou úpravou tohoto vzťahu dostávame:

∑	∑ xij + ∑ vj = ∑ xj					  /6/
j=1,n	 i=1,n	   j=1,n      j=1,n

   Vzťahy /5/ a /6/ patria k základným výstupom materiálovo-energetického bilancovania. V hodnotovom vyjadrení oba výrazy prezentujú objem celkovej národohospodárskej produkcie v stálych cenách. Odlišnosť týchto výrazov spočíva v tom, že výraz /5/ zachytáva proces rozdelenia tejto produkcie v odvetvovom člení, zatiaľ čo výraz /6/ odráža proces jej tvorby v tom istom odvetvovom členení. Význam oboch systémov rovníc je pre dôslednú makroekonomickú analýzu nenahraditeľný. Pri prvotnom numerickom spracovaní bilancie plní výraz /6/ aj funkciu logického filtra pre kontrolu správnosti východiskových údajov. 
   Porovnaním vzťahov /5/ a /6/ a po zohľadnení skutočnosti, že  ∑ xi    =   ∑ xj  								               	              i=1,n       j=1,n
čo znamená, že objem vyrobenej a spotrebovanej produkcie sa navzájom bilančne rovnajú, získavame systém rovníc:

∑	 ∑ xij  +  ∑ yi	   = ∑	    ∑ xij  + ∑ vj 
i=1,n	  j=1,n	   i=1,n       j=1,n  i=1,n     j=1,n	

z ktorého môžeme vylúčiť na oboch stranách prvý člen, čím získavame rovnosť

∑ yi     =    ∑ vj						  /7/
i=1,n	      j=1,n

   Rovnosť veličín na oboch stranách predchádzajúceho výrazu si zasluhuje zvýšenú pozornosť, a to nielen teoreticky, ale aj v rovine praktickej interpretácie. Ak si uvedomíme ekonomický obsah oboch strán tejto rovnosti, vidíme, že jedným z mnohých dôležitých bilančných záverov, ku ktorým sa prostredníctvom materiálovo-energetickej bilancie dostávame, je bilančná rovnosť medzi objemom novovytvorenej hodnoty reprezentovanej pravou stranou výrazu /7/ a objemom finálnej produkcie (individuálnej a vládnej spotreby) na jeho ľavej strane. Ako makroekonomický záver tejto časti by sme mohli uviesť podmienku, ktorú žiadny fungujúci ekonomický systém nemôže dlhodobo porušovať. Je to požiadavka, aby objem finálnej spotreby (konečné užitie produkcie) nepresahoval objem novovytvorenej hodnoty, musí teda platiť: d
   ∑ yi     < =    ∑ vj						
   i=1,n	          j=1,n

   Sledovanie tejto proporcie je dôležitou úlohou makroekonomickej politiky. Na jej zabezpečenie má štát v rukách celý rad efektívnych regulačných nástrojov. Ich štúdium a praktické aplikácie však presahujú rámec tejto práce a ďalej sa nimi nebudeme zaoberať.
   V doterajších úvahách sme predpokladali, že informačná základňa potrebná ku konštrukcii všetkých komponentov MEB je dostupná. Tento predpoklad je mimoriadne silný a preto je potrebné zdôrazniť, že úspech či neúspech praktických aplikácii MEBA závisí na skutočnej dostupnosti údajov, potrebných k ich informačnému naplneniu. Pri úvahách o MEBA je potrebné zdôrazniť aj vážne problémy informačného charakteru, ktoré sú spojené s praktickým naplnením a následným využitím satelitných modelov. Národné účtovníctvo, zachytávajúce environmentálne dopady výrobných i nevýrobných aktivít, je prvým krokom k tomu, aby sa MEBA a sústava jej satelitných modelov stali funkčným a efektívnym bilančným a makroekonomickým analytickým nástrojom.
   Zodpovednosť za informačnú bázu potrebnú k naplneniu MEB má vo väčšine krajín sveta národný štatistický systém. Ako nástroj a kanál pre získavanie a spracovanie potrebných informácii pre potreby MEB mu slúži hlavne systém národného účtovníctva, tak ako sme o ňom uvažovali aj v predchádzajúcich častiach.

5.2.2  Sústava koeficientov a základné typy modelov materiálovo-energetických bilancií a analýz

   V doterajších úvahách sme pracovali s informačnou základňou MEB vyjadrenou v absolútnych hodnotách (naturálnych, alebo hodnotových). Tento prístup je veľmi jednoduchý a je v podstate iba zdokonalením, resp. komplexne formulovaným prístupom, prostredníctvom štandardne aplikovaných bilančných metód. Makroekonomické bilancovanie v absolútnych hodnotách umožňuje plne preveriť konzistenciu používaných štatistických informácii a odvodiť aj niektoré nové, štandardne nesledované vzťahy medzi jednotlivými odvetviami národohospodárskeho komplexu. Práca s absolútnymi hodnotami však prináša aj rad obmedzení pre dôslednejšiu ekonomicko-matematickú analýzu predmetného makroekonomického systému. Ako jeden zo základných negatívnych dôsledkov práce s absolútnymi hodnotami je aj obmedzená možnosť medzinárodnej (medzipodnikovej, medzisektorovej, medziodvetvovej) komparácie materiálovo-energetických bilancii. Pre odstránenie vyššie uvedeného nedostatku a pre rozšírenie možností exaktnej makro-ekonomickej analýzy a komparácie na báze MEB zavedieme niekoľko pracovných predpokladov a na nich budeme ďalej budovať teóriu MEBA. 
   Základný predpoklad, ktorý zavedieme do našich ďalších úvah, spočíva v tom, že objem medziodvetvových tokov, teda objem výrobnej spotreby v konkrétnom odvetví je funkciou celkovej produkcie tohoto odvetvia. V prípade j-teho odvetvia budeme predpokladať, že objem produkcie i-teho odvetvia, ktorá sa realizuje v j-tom odvetví, teda veličina, ktorú označujeme ako xij , je funkciou celkovej produkcie j-teho odvetvia xj. Tento predpoklad môžeme formálne vyjadriť nasledovne:

xij = f (xj) 						 /8/

   Uvedomujeme si, že predpoklad funkčnej závislosti /8/ je ekonomicky i technologicky veľmi silným predpokladom a možno voči nemu vznášať rad kvalifikovaných výhrad. Bez ďalšej diskusie však uvedieme, že aj napriek týmto oprávneným výhradám sa v ekonomickej praxi MEBA tento predpoklad akceptuje a tým sa umožňuje aj podstatné rozšírenie aplikačných možností materiálovo-energetických bilancii a analýz. 
   Kvôli jednoznačnosti ďalšej diskusie budeme predpokladať, že charakter funkčnej závislosti f (xj) vo vzťahu /8/ je lineárny a predmetný výraz potom môžeme formulovať v tvare lineárnej homogénnej funkcie:

xij = aij * xj					              /9/

   Koeficient aij, ktorý charakterizuje lineárny vzťah medzi objemom vstupov z i-teho odvetvia xij a objemom celkovej produkcie j-teho odvetvia xj budeme nazývať technologický koeficien.. Zo vzťahu /9/ môžeme odvodiť nielen hodnotu, ale aj vlastnosti týchto koeficientov. 

Konkrétne platí:
aij =   xij / xj 					            /10/

čo znamená, že koeficient aij vyjadruje relatívny podiel produkcie i-teho odvetvia na jednotke celkovej produkcie j-teho odvetvia. Pri vhodnej úprave vzťahu /10/ (obe strany rovnice prenásobíme hodnotou 100) môžeme dostať vyjadrenie tohoto podielu v percentách. 
   Vzťah /9/ nám umožňuje zásadným spôsobom preformulovať sústavu distribučných i nákladových rovníc. Na základe toho môžeme podstatným spôsobom rozšíriť aplikačné možnosti MEB a na ich základe vybudovať kompletnú modelovú štruktúru, charakterizujúcu národné hospodárstvo a jeho relevantné medziodvetvové väzby. 
   Vzhľadom k predpokladu /9/ môžeme po dosadení tohoto výrazu upraviť sústavu distribučných rovníc /1/ nasledovne:

a11 * x1 + a12 * x2 +, ..., a1j * xj, ..., + a1n * xn + y1 = x1
a21 * x1 + a22 * x2 +, ..., a2j * xj, ..., + a2n * xn + y2 = x2
...................................................................................
an1 * x1 + an2 * x2 +, ..., anj * xj, ..., + ann * xn + yn = xn

   Túto sústavu lineárnych rovníc môžeme upraviť na numericky vhodnejší tvar v maticovo-vektorovej symbolike takto:

A* X  +  Y  =  X,  					                        /12/
kde 
A   je matica koeficientov priamych nákladov aij o rozmeroch 		n*n
X   je n- rozmerný stĺpcový vektor, obsahujúci prvky celkovej produkcie 	xj
Y   je n- rozmerný stĺpcový vektor, obsahujúci prvky finálnej spotreby	yi.

   Pre sústavu /12/ používame názov model medziodvetvovej bilancie, alebo Leontievov otvorený štruktúrny model. Pre ďalšie aplikačné potreby je vhodné upraviť tento model na explicitný tvar tak, aby sme pomocou neho mohli uskutočniť analýzu a variantné prepočty jeho jednotlivých prvkov. 

Jednoduchou maticovou úpravou prevedieme sústavu /12/ na tvar:
       
Y =  (E - A) * X,			                        /13/

kde E je jednotková matica o rozmeroch n*n. Model /13/, ako to vyplýva aj z jeho štruktúry môžeme využiť pri výpočte objemu a štruktúry vektora finálnej spotreby Y, ak je známy vektor celkovej produkcie X. 
   Po ďalšej úprave vzťahu /13/ získavame bilančný model v tvare:

X = (E - A) ^ (-1) * Y					/14/

kde (E - A) ^ (-1) je inverzná matica k matici (E - A). 
   Tento model môžeme využiť pri výpočte objemu a štruktúry celkovej produkcie v odvetvovom členení v prípade, ak poznáme, resp. ak uvažujeme ako exogénnu veličinu vektor finálnej spotreby. Vyššie uvedené vzťahy, výpočty a s nimi spojené makroekonomické úvahy budeme demonštrovať v závere tejto kapitoly. 

5.2.3  Ďalšia interpretácia a využitie koeficientov materiálovo-energetických bilancií

V doterajších úvahách sme podrobnejšie analyzovali a interpretovali základnú schému MEB a k nej príslušné koeficienty. Odvodili sme technologické koeficienty a uviedli sme ich obsahovú (technickú, technologickú, ekonomickú) interpretáciu. Z doterajšieho výkladu je zrejmé, že matica A, obsahujúca sústavu technologických koeficientov aij, je priamym zrkadlom národohospodárskeho komplexu i jeho komplikovaných medziodvetvových väzieb. Táto informačná štruktúra nám poskytuje celý rad možností pre analýzu príslušného systému ako aj pre jeho komparatívnu analýzu. Technologické koeficienty aij, ako produkt spracovania MEB môžeme doplniť celou radou ďalších dôležitých ukazovateľov a koeficientov. 

Z nich uvedieme postupne nasledovné:
•	Koeficienty komplexných nákladov. Tieto koeficienty sú prvkami inverznej matice
(E-A)^(-1) a ich interpretácii musíme venovať zvýšenú pozornosť, pretože nemajú tak explicitne definovaný obsah ako tomu bolo v prípade technologických koeficientov. Pri ich obsahovej interpretácii využijeme matematické vlastnosti matice (E-A)^(-1) a pre odvodenie ich vlastností využijeme aj model /14/. Kvôli stručnosti a prehľadnosti zápisu označíme maticu (E-A)^(-1) symbolom Q a jej prvky budeme označovať symbolicky ako qij. 

Maticu Q = (E-A)^(-1) môžeme zapísať v nasledovnom tvare:

Q = (E-A)^(-1) = E + A + A^2 + A^3 + ,..., A^s + ,...		/15/			

čo nám umožňuje odvodiť niektoré zaujímavé a dôležité vlastnosti prvkov matice Q, teda   koeficientov komplexných nákladov qij. Na základe vyššie uvedeného vzťahu a pri ich porovnaní s prvkami matice A, čiže s technologickými koeficientami aij môžeme konštatovať, že:

1. qij  >=  0,    i= 1,n;    j=1,n
       2. qij  >=  aij	i= 1,n;    j=1,n
          3. qii  >=  1,	i= 1,n.

   Pokiaľ sa teda jedná o hodnoty koeficientov qij, ich hodnoty sú vždy nezáporné, sú väčšie, alebo rovné než hodnoty príslušných technologických koeficientov a koeficienty ležiace na hlavnej diagonále sú väčšie, alebo rovné hodnote 1. Predovšetkým pri interpretácii koeficientov qii, teda koeficientov ležiacich na hlavnej diagonále si uvedomíme, že príslušný koeficient qii môžeme vyjadriť v tvare:

qii = 1 + aii + wii,

kde wii vyjadruje súčet prvkov na hlavnej diagonále maticového rozvoja /15/. V tomto výraze môžeme identifikovať podiel výrobnej medzispotreby na tvorbe finálnej produkcie i-teho odvetvia pochádzajúcej z vlastného odvetvia -aii- a rovnako môžeme identifikovať aj nepriame druho, treťo- okruhové a ďalšie medziodvetvové väzby a vplyvy. Ich kvantitatívny podiel na tvorbe finálnej produkcie i-teho odvetvia sa postupne zoslabuje, čo je aj v plnom súlade s ekonomickou realitou.
   Pri obsahovej interpretácii koeficientov komplexných nákladov qij môžeme využiť sústavu /14/. Z jej tvaru môžeme odvodiť konštatovanie, že koeficient komplexných nákladov qij vyjadruje komplexné - súhrnné (celkové) náklady i-teho odvetvia na jednotku finálnej spotreby j-teho odvetvia. Sú to náklady, zahŕňajúce podiel vlastného odvetvia ako aj príspevok všetkých ostatných odvetví, realizovaný celým systémom medziodvetvového mechanizmu. Matematický výraz /15/ je toho jasným dôkazom a je tiež aj potvrdením skutočnosti, že ekonomické väzby v národohospodárskom systému sú výrazne komplikovanejšie, než je to možné postrehnúť a kvantifikovať štandardne používaným analytickým inštrumentáriom.
   Vyššie uvedené poznatky o vlastnostiach koeficientov komplexných nákladov umožňujú rozsiahle a detailne prepočty materiálovo-energetickej bilancie pre alternatívne scenáre makroekonomického vývoja so sledovaním jeho dopadov aj na takú citlivú spoločensko-ekonomickú kategóriu ako je finálna produkcia a to tak sumárne ako aj v odvetvovom členení.

•	Koeficienty priamych nákladov. K výpočtu a interpretácii týchto koeficientov sa 
vrátime k nákladovým rovniciam /2/, k údajom tabuľky 1 a k výrazu /4/, ktorý sme získali úpravou nákladových rovníc. Ako sme v predchádzajúcom uviedli, prvá časť výrazu /4/ vyjadruje relatívny podiel výrobnej spotreby na celkovej produkcii j-teho odvetvia. Jeho druhá časť vyjadruje relatívny podiel novovytvorenej hodnoty na jednotke celkovej produkcie j-teho odvetvia. Ak označíme zj = vj/xj , potom koeficient zj, ktorý nazveme koeficientom priamych nákladov, môžeme interpretovať ako podiel novovytvorenej hodnoty na objeme celkovej produkcie j-teho odvetvia.
   V tabuľke 5.2-1 sme zachytili novovytvorenú hodnotu v členení podľa jednotlivých odvetví v ukazovateli, ktorý sme symbolicky označili ako vj. Je zrejmé, že v prípade potreby a hlavne dostupnosti informácii je možné a aj potrebné túto časť materiálovo-energetickej bilancie rozšíriť zavedením dostatočného počtu riadkov tak, aby sme čo najdôslednejšie zachytili a následne aj spracovali všetky informačné zdroje. Ako príklad možného rozčlenenia tejto časti bilancie môžeme uviesť nákladové položky-mzdy, odpisy a pod. Z formálneho hľadiska sa medziodvetvová bilancia v príslušnej časti mení tak, že riadok matice je nahradený maticou s príslušným počtom riadkov (počet stĺpcov ostáva nezmenený a je totožný s počtom stĺpcov, resp. s počtom odvetví MEB).
   Pre ďalšie úvahy a maticové operácie zavedieme označenie Z = (z1, z2, ..., zn), kde Z je 
n-rozmerný vektor. Pre alternatívne prepočty dopadov makroekonomických zmien, obsiahnutých v štruktúre vektorov celkovej, resp. finálnej produkcie na objem a štruktúru novovytvorenej hodnoty ΔZ, využijeme vzťah ΔZ = Z * X, kde vektor X reprezentuje vektor celkovej produkcie v odvetvovom členení. V prípade ak je známy vektor finálnej produkcie Y, môžeme použiť k výpočtu rovnaký postup s nasledovnou úpravou: ΔZ = Z * X = Z * (E-A) * Y.   V zmysle elementárnych maticovo-vektorových operácii je veličina ΔZ skalárnou veličinou. V prípade, ak potrebujeme poznať jej jednotlivé prvky (odvetvové členenie hodnoty pridanej spracovaním), je potrebné výpočtovú procedúru vhodne upraviť.

5.2.4  Grafická interpretácia technologických koeficientov

   Technologické koeficienty aij, majú jednoduchú interpretáciu. Vyjadrujú numericky intenzitu vzájomného vzťahu medzi dodávateľským a odberateľským odvetvím. Ekonomicky i technologicky je tvrdenie, že hodnota koeficientov aij sa pohybuje v rozpätí <0,1>, triviálne. Krajná hodnota aij = 0 charakterizuje vzťah dvoch odvetví, medzi ktorými neexistuje žiadna technologická väzba. Tento prípad je v rozvinutých ekonomikách so širokou medziodvetvovou výmenou tovarov a služieb výnimkou. Rovnako aj prípad aij = 1 je skôr teoretickou alternatívou a charakterizuje situáciu, v ktorej i-te výrobné odvetvie realizuje svoju produkciu výlučne prostredníctvom j-teho odberateľského odvetvia. 
   Ak zjednodušíme naše úvahy na ekonomický systém s dvomi odvetviami môžeme technologické koeficienty, ako aj ich vzájomné vzťahy interpretovať veľmi názorne.
   Predpokladajme produkčný systém s dvomi výrobnými odvetviami a s nasledovnou štruktúrou medziodvetvových tokov:      

Odvetvie	1	2	yi	xi	
1	a11	a12	y1	x1	
2	a21	a22	y2	x2	
vj	v1	v2	y1+y2		
xj	x1	x2		x1+x2	

   Pomocou matice koeficientov (E-A) môžeme zapísať model /13/ pre explicitné vyjadrenie finálnej produkcie ako funkcie celkovej produkcie. Táto sústava má tvar:

(1-a11)*x1	  - a12*x2  = y1					/16/	     -a21*x1  +  (1-a22)*x2  = y2.

   Ak by sme uvažovali prípad s obmedzenými medziodvetvovými väzbami, predpokladajme hodnoty a12=0 a a21=0, potom grafická interpretácia sústavy /16/ má tvar, ako je to uvedené na obrázku 5.2-1.

Obr. 5.2-1  Príklad grafickej interpretácie MEB pre dve izolovane pôsobiace odvetvia

   V prípade triviálnej MEB, ktorej grafickú interpretáciu  uvádzame na vedľajšom obrázku, je zrejmé, že dve odvetvia tohoto systému nemajú žiadne interakčné väzby. Celá produkcia prvého odvetvia sa plne realizuje v tomto odvetví, resp. jeho vyústením do sféry finálnej produkcie. Rovnaká je aj situácia v druhom odvetví. O charaktere a intenzite medziodvetvového vzťahu možeme usudzovať na základe veľkosti uhla β, resp. na základe hodnoty jeho vhodnej goniometrickej funkcie.
   V dalšom sa pokúsime tento prípad 
zovšeobecniť. 

    
x2

      x2 = y2/(1-a22)    β

                 		      x1=y1/(1-a11)	

						   x1

   Pre teoretické zovšeobecnenie našich úvah a záverov budeme opäť uvažovať sústavu /16/ ale, za predpokladu, že a12 > 0, a21 > 0, čo znamená že uvažujeme dve navzájom technologicky kooperujúce odvetvia. Pre grafické riešenie získavame nasledovné informácie. Z prvej rovnice dostávame pre:
x1 = 0     x2 = - y1/a12
x2 = 0     x1 =   y1/ (1-a11)
   Z druhej rovnice dostávame podobným postupom pre:
x1 = 0     x2 =   y2/(1-a22)					x2 = 0     x1 = - y2/a21	
   Grafická interpretácia tejto situácie, s využitím vyššie uvedeného označenia, je uvedená na nasledovnom obrázku 5.2-2.

Obr. 5.2-2 Príklad grafickej interpretácie všeobecnej MEB

Ekonomicky prípustné riešenie musí ležať v prvom kvadrante (x1>0, x2>0).

				x2

					     β

		                     y2/(1-a22)
		α2			     α1

		-y2/a21	               y1/(1-a11)                         x1

                                              -y1/a12

   Ako sme ukázali týmto ilustratívnym riešením, ekonomicky prípustné riešenie modelu materiálovo-energetickej bilancie sa nachádza v prvom kvadrante. Tento fakt môžeme formulovať aj ako základnú podmienku ekonomickej a technologickej prípustnosti a riešiteľnosti príslušného modelu MEB. 
    Aby riešenie modelu MEB malo ekonomický zmysel, musia byť obe zložky x1 i x2 kladné. Ich nulová, resp. záporná hodnota by nemala ekonomický zmysel. K tomu, aby x1 aj x2 nadobudli kladné hodnoty musí platiť:
					      α1 > α2 					
a teda i 
				             tg α1   >     tg α2			

alebo, po využití výsledkov grafického riešenia, ako je uvedene na predchádzajúcom obrázku 
         		                [(y1/a12)]/[y1/(1-a11)]  >  [y2/(1-a22)]/[(y2/a21)]	

   Po elementárnych úpravách ďalej dostávame:
			     (1-a11)*(1-a22) - a12*a21 > 0		                                                /17/

   Výraz /17/ je determinant matice (E-A) a v ďalšom si budeme jeho vlastnosti pozorne všímať. Bez dôkazu uvedieme tvrdenie, že determinant matice (E-A) je pre produktívne ekonomické systémy kladný. Pripomenieme tiež, že veľkosť uhla β na obrázkoch 1 a 2 môžeme využiť k tomu, aby sme charakterizovali a numericky vyjadrili intenzitu vzájomného vzťahu dvoch odvetví národohospodárskeho komplexu. Ako sme už uviedli pri komentári k obrázku 1, dve hypoteticky formulované odvetvia, ktoré fungujú v plnej izolovanosti, sú reprezentované navzájom kolmými priamkami s uhlom β = 90˚. V prípade situácie na obr. 2 je tento vzťah iný, charakterizovaný uhlom β < 90˚. V súlade s elementárnymi znalosťami analytickej geo metrie, môžeme uhol β, resp. jeho vhodnú goniometrickú funkciu použiť na meranie vzájomnej polohy priamok, reprezentujúcich ľubovoľné dve výrobné odvetvia. Vzhľadom k vlastnostiam goniometrických funkcii použijeme pre meranie miery "podobnosti" dvoch odvetví koeficient r, definovaný vzťahom r = cos β. Pre prípad ekonomického systému s n- odvetviami zovšeobecníme túto mieru pre ľubovoľné dve odvetvia t a s a príslušný koeficient vypočítame podľa:

					rts = cos β ts  						/18/

pritom hodnotu výrazu cos β ts vyčíslime ako 

							∑ atj * asj
		 cos β ts        =  ---------------------------------	j=1, ..., n	/19/
						√[∑ (atj)^2]*[∑ (asj)^2]
   Kvôli jednoznačnosti realizácie a interpretácie výpočtového procesu pripomenieme, že symbolmi atj a asj označujeme prvky matice (E-A), uložené v riadkoch t a s, teda odpovedajúce odvetviam t a s.

5.2.5  Rozšírený model materiálovo-energetickej bilancie

   V doterajšej interpretácii MEB sme sa sústredili na ich základná štruktúru, odvodenú zo systému distribučných a nákladových rovníc. Tieto rovnice charakterizujú vzťahy medzi odvetviami výrobnej sféry. Na základe absolútnych údajov o veľkosti materiálovo-energetických tokov medzi týmito odvetviami sme vybudovali systém technologických          a nákladových koeficientov a naznačili sme možnosti využitia tohoto ekonomicko-matematického analytického inštrumentária. Z doterajších úvah môže vzniknúť dojem, že význam a aplikačné možnosti MEB a z nich odvodených modelov je viazaný, resp. limitovaný na výrobnú sféru. V ďalšom ukážeme, že predmetné modelové techniky majú omnoho širšie použitie, než sme doteraz naznačili.
   Výrobná sféra je základnou zložkou ekonomického mechanizmu spoločnosti a následne       -v informačnej podobe - aj základnou súčasťou materiálovo-energetickej bilancie príslušného ekonomického systému. Výrobná sféra však nepôsobí izolovane a sama pre seba, ale konkrétnej spoločnosti a s konkrétnymi väzbami a dopadmi na spoločnosť. Tieto dopady sú širokospektrálne a ich charakter a intenzita, resp. časový posun v ich pôsobení na spoločnosť, na jej ekonomický i sociálny systém sú podľa rôznych odvetví výrazne diferencované. Ako príklad „rýchleho dopadu“ činnosti odvetvia môžeme uviesť poľnohospodárstvo, resp. výrobu sezónnych potravín. Výkyv vo výrobe sezónnych potravín je pomerne rýchlo identifikovateľný u spotrebiteľa. Zmeny v objeme a technológii oceliarskeho priemyslu sa do sféry konečného užívateľa premietajú pomaly a dlhodobo.
   Ako ďalšie ilustratívne príklady dopadov výrobnej sféry na spoločnosť a jej sociálno-ekonomické charakteristiky môžeme uviesť: dopady meniacej sa výrobnej štruktúry na zamestnanosť obyvateľstva, dopady charakteru a intenzity výroby na životné prostredie, dopady meniacej sa výrobnej štruktúry na regióny príslušnej ekonomiky a pod. Tieto väzby sú viac menej evidentné, aj keď ich kvantifikácia nie je vždy jednoduchá. 
   Pri komplexnom chápaní národohospodárskeho komplexu, kedy je jedným z hlavných cieľov makroekonomického bilancovania správne vyčíslenie základných agregátov a hlavne hrubého domáceho produktu (aj v odvetvovom členení), je potrebné tieto makroekonomické väzby a dopady kvantifikovať a podľa možnosti aj čo najdôslednejšie informačne zachytiť.    K ilustrácii vyššie uvedených aplikačných možnosti použijeme tabuľku 5.2-1, ktorú rozšírime o informačné bloky, zachytávajúce štruktúru a počty pracovných síl v jednotlivých odvetviach národného hospodárstva, environmentálne a regionálne dopady. Väzby, prostredníctvom ktorých prepojíme predmetné informačné štruktúry so základnou schémou MEB, vyjadríme prostredníctvom satelitných modelov.
   Tento tvar materiálovo-energetickej bilancie je jednou z možných alternatív rozšírenia základnej schémy pre sledovanie medziodvetvových tokov. Ako ilustráciu uvádzame prepojenie základnej štruktúry MEB, ktorá reprezentuje vzťahy medzi výrobnými odvetviami, na sústavu satelitných informačných blokov. Konkrétne uvádzame bloky rezervované pre informácie o vzťahoch výrobných odvetví so sekciou environmentálnych dopadov, regionálnych dopadov a so sekciou pracovných síl.
   Bolo by možné otvoriť širšiu diskusiu o reálnosti informačného naplnenia týchto blokov. Vzhľadom k metodologickému charakteru tejto práce však považujeme tieto otázky a ich zodpovedania za následný krok v uplatňovaní predmetných modelových a analytických techník.
   V každej z uvedených sekcii (environmentálna, regionálna, pracovné sily) zachytávame údaje o možných výstupoch, resp. dopadoch výrobných činností na tieto sekcie v absolútnych hodnotách. Pre odvodenie reprezentatívnych charakteristík a možnú medziodvetvovú komparáciu je však potrebné predmetné údaje upraviť, podobne ako sme to urobili s MEB za výrobné odvetvia, t.j., vyjadrením v relatívnych hodnotách vo vzťahu k jednotke celovej produkcie príslušného odvetvia. Odvodenie koeficientov a ich obsahová interpretácia sú priamo identifikovateľné z tabuľky 5.2-2.
   Pre odvodenie štruktúry koeficientov opäť prijmeme predpoklad o lineárnom vzťahu medzi objemom celkovej produkcie odvetvia a objemom jeho výstupu (vplyvu) do každej                  z uvedených sekcii. Vo všeobecnosti zavedieme sústavu koeficientov

   environmentálneho vplyvu vzťahom:
                     			fij = eij/xj 		pre i= 1, ... m				/20/

   regionálneho vplyvu vzťahom:
gij = rij/xj 		pre i= 1, ... t			           /21/
 
   pracovnej náročnosti vzťahom:
pij = sij/xj 		pre i= 1, ... l.			            /22/

   Bez ujmy na všeobecnosti môžeme povedať, že každý z týchto koeficientov vyjadruje vzťah jednotky celkovej produkcie k príslušnému informačnému bloku. Na základe vyššie definovaných koeficientov môžeme naše úvahy o materiálovo-energetickom bilancovaní výroby a užitia spoločenského produktu a o prepojení na sústavu satelitných modelov zjednodušiť, ak zavedieme nasledovné maticové označenie:

F	  je matica koeficientov environmentálneho vplyvu rozmerov	m*n
G	  je matica koeficientov regionálneho vplyvu rozmerov 		t  *n
P	  je matica koeficientov pracovnej náročnosti rozmerov		l  *n

Tabuľka 5.2-2 Rozšírený tvar materiálovo-energetickej bilancie
Satelitné modely
	Výstupy z výrobných odvetví	

 Environmentálna
Sekcia	
1              2              j               n		
Vplyv 1
Vplyv 2

Vplyv i
.
Vplyv m	e11          e22    ...    e2j    ...    e2n
e21          e22    ...    e2j    ...    e2n

ei1            ei2    ...    eij     ...     ein 
......................................................
em1           em2   ...     emj    ...    emn		
Celkový výstup do environmentálneho bloku	
e1              e2   ...     ej      ...      en		
Regionálna sekcia	1              2              j               n		
Výstup 1
Výstup 2
.
Výstup i
.
Výstup t	r11          r22    ...    r2j    ...   r2n
r21         r22    ...    r2j    ...    r2n

ri1            ri2    ...    rij     ...     rin 
......................................................
rm1          rm2   ...     rmj    ...    rmn		
Celkový výstup do regionálneho bloku	r1              r2   ...    rj      ...      rn		
Sekcia 
pracovných síl	
1              2               j               n		
Počet prac. síl 1
Počet prac. síl 2
.
Počet prac. síl i
.
Počet prac. síl 1	s11          s22    ...    s2j    ...   s2n
s21         s22    ...    s2j    ...    s2n

si1            si2    ...    sij     ...     sin 
......................................................
sm1          sm2   ...     smj    ...    smn		
Celkový výstup do bloku pracovných síl	
s1             s2  ...     sj      ...      sn		

Odvetvia produkujúce

	
Spotrebujúce odvetvia	
Finálna spotreba	
Celková produkcia	
	1              2               j               n			
1
2
.
i
.
a	x11            x12    ...    x1j    ...    x1n
x21           x22    ...    x2j    ...    x2n
......................................................
xi1            xi2    ...    xij     ...    xin
......................................................
xn1            xn2    ...    xnj     ...    xnn	y1
y2
..
yI
..
yn	x1
x2
..
xi
..
xn	
Novovytvorená hodnota	
v1              v2   ...     vj      ...      vn	
Y		
Celková produkcia	x1               x2   ...     xj     ...       xn		X	
   Pre alternatívne prepočty dopadov meniacej sa výrobnej štruktúry vektor X- na pomocné bloky použijeme jednoduchú výpočtovú procedúru nasledovného typu. Pre novo uvažovaný vektor celkovej produkcie X1 vypočítame príslušné vplyvy nasledovne.
   Pre blok environmentálnych vplyvov:
F * X1
   Pre blok regionálnych vplyvov:
G* X1
   Pre blok pracovných síl:
P* X1
   V záverečnej časti našich úvah o metodologických a aplikačných problémoch materiálovo-energetických bilancii v makroekonomickej analýze sa iba stručne zmienime o možnosti transformácii MEB na sústavu optimalizačných modelov, a to predovšetkým vo vzťahu          k satelitným modelom. Inými slovami, v prípade potreby a informačnej dostupnosti môžeme zmeniť základný metodologický princíp medziodvetvového bilancovanie. Dominantné postavenie výrobnej sféry môžeme modelovo i v ekonomicko-analytickej praxi nahradiť limitujúcimi faktormi, ktoré sú definované blokmi environmentálnej a regionálnej politiky, resp. politiky využitia pracovných síl. Takáto formulácia modelov predstavuje v podstate voľnejšiu štruktúru uvažovaných modelov a to predovšetkým transformáciu bilančných modelov na modely optimalizačné. V prípade prechodu k optimalizačným modelom musíme uvolniť niektoré bilančné vzťahy a súčasne definovať, resp. zabudovať do modelu nové doplňujúce ohraničenie zo sústavy satelitných modelov. Ako príklad môžeme uviesť obmedzenia na minimálny rozsah, resp. objem negatívnych dopadov na životné prostredie, prípadne požiadavky na udržanie regionálnej zamestnanosti na určitej úrovni a pod. Formulácia takýchto modelov si vyžaduje hlbšiu znalosť modelových a optimalizačných technik. V súčasnom období je však možné efektívne využívať aj široký sortiment disponibilných a užívateľsky pomerne jednoduchých softwarových produktov.

5.2.6  Ilustratívny príklad výpočtu koeficientov MEB 

   Praktické  aplikácie  metodológie  MEBA  sú  mimoriadne  rozsiahle a vysoko  efektívne. 
Ich tvorivé uplatnenie si vyžaduje okrem teoretického zvládnutia tohoto inštrumentária aj určité praktické skúsenosti s využitím ekonomicko-matematických modelov a metód a prácou    s vhodnými softwarovými produktami. V ďalšom uvedieme ilustráciu základných vzťahov      a úvah z predchádzajúcich častí tejto kapitoly a to na príklade MEB, ktorý je uvedený v tabuľke 5.2-3.

Tabuľka 5.2-3  Ilustratívny príklad rozšíreného tvaru materiálovo-energetickej bilancie

Satelitné modely	Výstupy z výrobných odvetví	

 Environmentálna
Sekcia	1	2	3		
Vplyv 1
Vplyv 2	9
-2	12
5	4
10		
Celkový vplyv na environmentálny blok	7	17	14		
 Regionálna sekcia					
Región 1 - Výstup 1
Región 1 - Výstup 2
Región 2 - Výstup 1	4
12
-2	10
-5
4	10
12
8		
Celkový výstup do regionálneho bloku	14	9	30		
 Sekcia 
pracovných síl					
Potreba prac. síl 1
Potreba prac. síl 2	2
10	8
4	12
10		
Celkový výstup do bloku pracovných síl	12	12	22		

Odvetvia produkujúce
	Výrobné odvetvia	
Finálna spotreba	
Celková produkcia	
	1	2	3			
1
2
3	100
170
140	150
210
  20	90
30
40	160
190
100	500
600
300
	
Novovytvorená hodnota	40	180	40	450		
	50	40	100			
Celková produkcia	500	600	300		1400	

   V zmysle výrazu /3/ dostávame pre prvé odvetvie: (100+150+90)/500 + 160/500 = 1, resp. 0.68 + 0.32 = 1. Vzhľadom k našim ilustratívnym údajom môžeme tiež povedať, že 68 % produkcie prvého odvetvia sa realizuje vo sfére výrobne spotreby, zatiaľ čo 32 % produkcie nachádza svoju konečnú realizáciu vo sfére finálnej spotreby (užitia). Analogicky, pre nákladové rovnice môžeme odvodiť z údajov tabuľky 5.3 tieto ilustratívne hodnoty: (100+170+140)/500 + 90/500 = 1, resp. 0.82 + 0.18 = 1 a na ich základe môžeme konštatovať, že na tvorbe celkovej produkcie prvého odvetvia sa podieľajú na 82 % iné výrobné odvetvia    a 18 % tohoto objemu predstavuje hodnotu pridanú spracovaním (novovytvorenú hodnotu).
   Ilustráciu výpočtu koeficientov priamej spotreby aij, ako aj koeficientov fij- environmentálneho vplyvu, rij- regionálneho vplyvu a sij- náročnosti na pracovnú silu uvedieme na údajoch   z toho istého zdroja. Výsledky prepočtov podľa vzťahov /20/-/22/ sú uvedené v tabuľke 5.2-4.

Tabuľka 5.2-4  Koeficienty rozšírenej MEB

Satelitné modely	Výstupy z výrobných odvetví	

 Environmentálna
Sekcia	1	2	3		
Vplyv 1
Vplyv 2	.018
-.004	.020
.008	.013
.033		
Celkový výstup do environmentálneho bloku	.014	.028	.047		
 Regionálna sekcia					
Región 1- Výstup 1
Región 2- Výstup 1	.008
.024	.017
-.008	.033
.040		
Celkový výstup do regionálneho bloku	.032	.009	.073		
 Sekcia 
pracovných síl					
Potreba prac. síl 1
Potreba prac. síl 2	.040
.020	.013
.007	.040
.033		
Celkový výstup do bloku pracovných síl	.024	.020	.073		

Odvetvia produkujúce
	Výrobné odvetvia	
Finálna spotreba	
Celková produkcia	
	1	2	3			
1
2
3	.200
.340
.280	.250
.350
.033	.300
.100
.133
	160
190
100	500
600
300
	
Novovytvorená hodnota	.080	.300	.133	450		
	.100	.067	.333			
Celková produkcia	1	1	1		1400	

   Vyššie uvedené vzťahy, výpočty a s nimi spojené makroekonomické úvahy budeme demonštrovať na ilustratívnych údajoch z tabuliek 5.2-2 a 5.2-3. Ak predpokladáme, že koeficienty priamych nákladov aij sú známe (viď. /11/) môžeme pôvodnú štruktúrnu bilanciu odvodenú z údajov tabuľky 5.2-2 zapísať nasledovne:

0.2  x1  + 0.25 x2 + 0.3  x3 + y1 = x1
0.34x1  + 0.35 x2 + 0.1  x3 + y2 = x2
0.28x1  + 0.03 x2 + 0.13x3 + y3 = x3

   V súlade so štruktúrou sústavy /13/ môžeme odvodiť model, s explicitným vyjadrením zložiek vektora finálnej spotreby:
y1 =	 0.8   x1 - 0.25 x2 - 0.3  x3
y2 =	-0.34x1  - 0.65 x2 - 0.1  x3
y3 =	-0.28x1  - 0.03 x2 - 0.13x3

a tento môžeme využiť k výpočtu prvkov vektora finálnej produkcie v prípade, ak sú známe hodnoty prvkov vektora celkovej produkcie x1, x2, x3.
   Analogicky, v prípade ak sú známe hodnoty vektora finálnej produkcie Y, môžeme podľa /14/ vypočítať prvky vektora celkovej produkcie X. Inverzná matica (E-A)^(-1), ktorú budeme v ďalšom označovať symbolom Q má prvky:
				
1.810	0.733	0.711	
1.043	1.970	0.588	
0.625	0.313	1.406	

a model /14/ má v tejto konkrétnej situácii tvar:

x1 = 1.81  y1 + 0.733 y2 + 0.711 y3
x2 = 1.043y1 + 1.970 y2 + 0.588 y3
x3 = 0.625y1 + 0.313 y2 + 1.406 y3

a môžeme ho využiť pre výpočet zložiek vektora celkovej produkcie xj, ak sú známe prvky vektora finálnej produkcie yj.
   Vzhľadom k ťažkopádnosti zložkového zápisu vyššie uvedených modelov a vzťahov budeme v ďalšom podľa možnosti využívať maticové zápisy príslušných matematických operácii. Tabuľkovým zápisom zjednodušíme a hlavne sprehľadníme aj všetky výpočtové kroky, ktoré vykonávame v procese spracovania materiálovo-energetickej bilancie a v následných numerických prepočtoch. Ak vyjdeme zo základnej informačnej štruktúry obsiahnutej v tabuľke 5.2-3 potom príslušný postup môžeme algoritmizovať v týchto krokoch:

1.	Výpočet koeficientov priamej spotreby -matica A- podľa vzťahu /10/, dostávame:

	0.2	0.25	0.3	
A =	0.34	0.35	0.1	
	0.28	0.033	0.133	

2. Výpočet matice (E-A):

	0.8	-0.25	-0.3	
(E-A)  =  	-0.34	0.65	-0.1	
	-0.28	-0.03	0.87	

3. Výpočet matice (E-A)^)(-1):

	1.810	0.733	0.711	
(E-A  ^ (-1)  = 	1.043	1.970	0.588	
	0.625	0.313	1.406	

   Úvodné výpočty, ktoré je možné algoritmicky veľmi jednoducho automatizovať, sú nielen numericky dôležité, ale majú aj hlbokú ekonomicko-technologickú interpretáciu, ako sme to ukázali v úvodnej časti výkladu. Pripomenieme však, že prechod od absolútnych hodnôt materiálovo-energetickej bilancie, tak ako je uvedená v tabuľke 5.2-1, k relatívnym veličinám a koeficientom nám umožňuje definovať základnú, v čase relatívne stabilnú, štruktúru MEB a túto následne využiť k celému radu dôležitých makroekonomických prepočtov. Tieto aplikačné možnosti ukážeme v ďalšom výklade.
   Najprv ukážeme praktickú aplikáciu modelu /13/. Budeme predpokladať, že exogénne je zadaný objem a štruktúra celkovej produkcie vektor X - a našou úlohou je vypočítať štruktúru a celkový objem finálnej produkcie, teda vektor Y, včítane jeho zložiek. Nech      500
  X =  600
             300

   Po dosadení do vzťahu /13/ dostávame

	0.8	-0.25	-0.3	         500	         160	
Y = (E-A) * X  =	-0.34	0.65	-0.1	   *    600    	=       190	
	-0.28	-0.03	0.87	         300	         100	

   Predmetným prepočtom sme okrem ilustrácie metodiky výpočtu overili aj správnosť výpočtu matice (E-A). K povodne uvažovanému vektoru celkovej produkcie X sme získali vektor Y, ktorý sa tak isto plne zhoduje s pôvodným vektorom finálnej produkcie.
   V ďalšom kroku použijeme predchádzajúci postup pre výpočet vektora Y s tým, že budeme uvažovať zmeny vo vektore celkovej produkcie X a to konkrétne v jeho prvej zložke, namiesto hodnoty x1=500 budeme uvažovať hodnotu x1=550, teda:          550
 X1 =  600
                                                                                                                     300
   Z hľadiska obsahovej interpretácie uvažujeme situáciu, v ktorej sa mení objem celkovej produkcie prvého odvetvia a hľadáme dopady na štruktúru a objem finálnej produkcie v jednotlivých odvetviach národného hospodárstva. Opätovne použijeme model /13/ a po dosadení príslušných hodnôt dostávame:

	0.8	-0.25	-0.3	        550	      200	
Y1 =  (E-A) * X1  =	-0.34	0.65	-0.1	  *     600    	=    173	
	-0.28	-0.03	0.87	        300	        86	

   Na základe výpočtom získaných hodnôt vidíme, že zmena v jednej zložke vektora celkovej produkcie ovplyvňuje všetky zložky vektora finálnej produkcie. Je zrejmé, že tento makroekonomický dopad a multiplikatívny efekt sme mohli očakávať vzhľadom k intenzívnemu technologickému prepojeniu jednotlivých odvetví skúmaného systému. Ešte zaujímavejšia je však skutočnosť, že zvýšením celkovej produkcie prvého odvetvia o 10 % - pri zachovaní ostatných makroekonomických parametrov- sa zvýši objem finálnej produkcie prvého odvetvia z hodnoty 160 na 200, ale súčasne dochádza k poklesu objemu finálnej produkcie u druhého i tretieho odvetvia a to z hodnôt 190 na 173, resp 100 na 86. Tento zdanlivý výrobno-ekonomický paradox sa dá veľmi jednoducho matematický dokázať. Pre nás je však predovšetkým dôkazom o komplikovanej vnútornej štruktúre makroekonomických systémov a o silnom vzájomnom prepojení ich jednotlivých odvetví. Túto skutočnosť musíme mať na zreteli pri akomkoľvek uvažovanom makroekonomickom zásahu do štruktúry týchto systémov. Pomerne jednoducho by sme mohli uviesť ilustratívne situácie, v ktorých zmena celkovej produkcie niektorého z odvetví môže viesť k výrazným anomáliám vo fungovaní ekonomického systému, prípadne k vážnemu narušeniu jeho medziodvetvových i ďalších makroekonomických proporcii. Numerickým pripájaním satelitných modelov (environmentálnych, regionálnych a pracovných síl) k základnej štruktúre MEB môžeme teoreticky i prakticky overovať ich stabilitu, resp. únosnosť ich technologického a ekonomického zaťaženia prvovýrobnými činnosťami a ich priamymi dopadmi. 
   Model /14/ ma rovnako užitočné a zaujímavé aplikácie. V ďalšom najprv preveríme správnosť výpočtu matice (E-A)^(-1). Použitím pôvodného vektora Y po dosadení do vzťahu /14/ dostávame:

	1.810	0.733	0.711	  160	   500	
X = (E-A) ^ (-1) * Y =	1.043	1.970	0.588 	* 190	= 600	
	0.625	0.313	1.406	   100	   300	

   Opätovne môžeme konštatovať, že výpočet inverznej matice (E-A) ^ (-1) bol správny, a v prepočte môžeme pokračovať. Budeme uvažovať zmenu vo vektore finálnej produkcie a to konkrétne zmenu hodnoty y2. Pre náš ilustratívny prepočet použijeme hodnotu y2 = 200. Dopady tejto zmeny na vektor celkovej produkcie X zistíme pomocou modelu /14/ a to analogickým postupom ako tomu bolo v predchádzajúcom prípade. Pre nový vektor X2 po dosadení a výpočte dostaneme:

	1.810	0.733	0.711	  160	   507	
X2 = (E-A) ^ (-1) * Y2 =	1.043	1.970	0.588 	* 200	= 619	
	0.625	0.313	1.406	   100	   303	

   Novovypočítané prvky vektora X2 sme zaokrúhlili na celé čísla. Z výsledkov môžeme opäť vidieť, že zmena jedného prvku vektora Y - finálna spotreba - má dopad na štruktúru i objem celkovej produkcie vo všetkých odvetviach analyzovaného systému. 

•	Koeficienty komplexných nákladov

Ak použijeme prvky matice Q = (E-A)^(-1) z ilustratívneho príkladu 
1.810	0.733	0.711	
1.043	1.970	0.588	
0.625	0.313	1.406	
			
potom je ich interpretácia nasledovná:
   Na jednotku finálnej spotreby prvého odvetvia je potrebná celková produkcia v objeme 1.81. V prípade druhého odvetvia - na jednotku jeho finálnej spotreby je potrebné 0.7272 jednotky celkovej produkcie prvého odvetvia. Túto interpretáciu môžeme analogicky opakovať - na jednotku finálnej spotreby prvého odvetvia je potrebný vstup celkovej produkcie druhého odvetvia vo výške 1.04 a vstup tretieho odvetvia vo výške 0.6216. Interpretáciu ďalších koeficientov ponechávame na čitateľa.

•	Koeficienty priamych nákladov 

   Ak použijeme údaje z tabuľky 2 potom príslušné koeficienty zj nadobúdajú hodnoty:
z1 = 0.18;	z2 = 0.367;	z3 = 0.466, čo znamená, že podiel novovytvorenej hodnoty na objeme celkovej produkcie v jednotlivých odvetviach tohoto hypotetického systému je 18%, 36.7% a 46,6%.

•	Grafická interpretácia technologických koeficientov

   Predpokladajme produkčný systém s dvomi výrobnými odvetviami a s nasledovnou štruktúrou medziodvetvových tokov:

Odvetvie	1	2	yi	xi	
1	3	0	3	6	
2	0	4	6	10	
vj	3	6	9		
xj	6	10		16	

po dosadení konkrétnych hodnôt do sústavy /13/ dostávame sústavu:

0.5*x1		=	3	
	0.6*x2	=	6	

   Vyššie uvedená sústava lineárnych rovníc je graficky uvedená na obrázku 5.2.?

Uhol β = 90 ˚ a teda cos β = 0. Pre uvedené dve odvetvia je zrejmá ich vzájomná izolovanosť i technologická rozdielnosť. Hodnota cos β toto konštatovanie iba potvrdzuje.

x2   0.6*x2 = 6
          
    10                  β                      

                              0.5*x1 = 3

                            6                                    
  0         		x1

   Pre zovšeobecnenie budeme uvažovať opäť jednoduchý systém s dvomi výrobnými odvetviami, ktorých materiálovo-energetické toky sú nasledovné:

Odvetvie	1	2	yi	xi	
1	1.6	3	3.4	8	
2	3.2	1	5.8	10	
vj	3.2	6	9.2		
xj	8	10		18	
 
   Po výpočte koeficientov priamej spotreby aij a po príslušných úpravách dostávame model /13/ v tvare

0.8*x1	 -  0.3 * x2	=	3.4	
-0.4*x1	+  0.9 * x2	=	5.8	

   Ak pre tento model použijeme symboliku /13/ potom jeho tvar bude 
 (1-a11)*x1   -      a12*x2    =       y1					                           
      -a21*x1  +(1-a22)*x2    =       y2

a pre grafické riešenie dostávame nasledovné dôležité informácie. Z prvej rovnice získavame pre:
x1 = 0     x2 = - y1/a12						
x2 = 0     x1 =   y1/ (1-a11)	
		
Z druhej rovnice dostávame podobným postupom pre:
x1 = 0     x2 =   y2/(1-a22)						x2 = 0     x1 = - y2/a21	

Grafická interpretácia tejto situácie, s využitím vyššie uvedeného označenia, je uvedená na nasledovnom obrázku:

Ekonomicky prípustné riešenie musí ležať v prvom kvadrante (x1>0, x2>0).

                                              x2
                                                                      β 

                                                                      0.8x1-0.3x2 = 3.4
           -0.4x1+0.9x2 = 5.8  y2/(1-a22)        
                        α2 		   	      α1
 
		-y2/a21	   y1/(1-a11)			x1

			 -y1/a12    	

                                                     x2 = -11.33

   Ako ilustrácia uvedieme tiež výsledok výpočtu hodnoty koeficientu r podľa /18/ a /19/. Po dosadení príslušných hodnôt matice (E-A) do výrazu /19/ dostávame: 
r12 = 0.6138;	r13 = 0.5855;	r23 = 0.01957 a pre veľkosť príslušných uhlov β ts dostávame β 12 = 21°;	β 13 = 54°;	β 23 = 88°. Táto informácia môže byť užitočná k ďalšej detailnej analýze skúmaného systému a k odvodeniu, resp. upresneniu záverov o jeho systémových vlastnostiach. Ako príklad uvedieme, že v našom prípade evidujeme relatívne vysoký stupeň vzájomnej previazanosti prvého a druhého odvetvia, koeficient r12 dosahuje hodnotu 0.61. Z tohoto by sme mohli usudzovať, že medzi týmito národohospodárskymi odvetviami existujú široké systémové väzby a v dôsledku toho je potrebné si uvedomiť, že výraznejšie regulačné zásahy a zmeny v prvom odvetví, sa prejavia svojimi dopadmi aj v druhom odvetví.
   Na druhej strane, vzťah medzi druhým a tretím odvetvím je charakterizovaný veľmi nízkou hodnotou koeficientu r23 = 0.019 a záver systémovej ekonomickej analýzy by mal tieto skutočnosti potvrdiť, resp. podrobnejšie vysvetliť.

5.3  Matice národních účtů zahrnující účty životního prostředí

Iva Ritschelová

   Matice, charakterizující integrovaný systém národních účtů (SNA) a účtů životního prostředí, byla poprvé prezentována v roce 1991 a je známa jako tzv. Matice národních účtů zahrnující účty životního prostředí (NAMEA).
   S myšlenkou společné interpretace environmentálních ukazatelů s ukazateli SNA vystoupili poprvé pracovníci Nizozemského statistického úřadu na počátku 90. let. Tehdy poprvé prezentovali agregovaný maticový zápis základních účtů SNA, rozšířený o účty životního prostředí.
   Obecně lze NAMEA charakterizovat jako integrovanou prezentaci ekonomických informací o společenských aktivitách jednotlivých odvětví (sektorů) společně s informacemi o jejich vlivu na životní prostředí. Tyto vlivy mohou být vyjádřeny v prvním kroku ve fyzických jednotkách a ve druhém kroku pomocí tzv. indikátorů vlivu.
   V návaznosti na již zmiňovanou problematiku oceňování přírodních zdrojů, jednotlivých složek životního prostředí a škod na životním prostředí by bylo možné v budoucnosti hovořit o třetím kroku – vyjádření těchto vlivů na životní prostředí v monetárních jednotkách.
   Významným mezníkem ve vývoji NAMEA na evropské úrovni bylo v roce 1994 přijetí zprávy o směrech dalšího rozvoje environmentálních indikátorů a zeleného národního účetnictví Evropským parlamentem. Zpráva hovoří o tvorbě „Integrovaného environmentálního a ekonomického informačního systému“, který by měl zahrnovat NAMEA jako jednu z nedílných součástí systému. V návaznosti pak zorganizoval společně Eurostat a Nizozemský statistický úřad pracovní jednání týkající se koncepce dalšího rozvoje NAMEA s akcentem na emise znečišťujících látek a odpadů v oblasti průmyslu a domácností. 
   V roce 1996 byl v Eurostatu zahájen projekt pro členské země EU, jehož cílem bylo shrnout dosavadní aktivity v oblasti NAMEA. Pro tento účel byl předložen návrh standardních klasifikací průmyslu, spotřeby domácností a polutantů, stejně jako stanoven referenční rok. V 1997 pak byly prezentovány výsledky projektu pěti zemí: Nizozemí, Velká Británie, Německo, Švédsko, Dánsko.
   Na základě analýzy národních aktivit v oblasti tvorby systému NAMEA, lze říci, že do současné doby se o tvorbu a naplnění NAMEA na národní úrovni pokusily - v rozdílném rozsahu a s implementací národních specifik a postupů - následující země:
•	Nizozemí - NAMEA for Netherlands
•	Velká Británie - UKENA
•	Dánsko - Danish NAMEA
•	Švédsko - Swedish NAMEA
•	Norsko - NOREEA
•	Rakousko - NAMEA for Austria
•	Německo - NAMEA for Germany.

Rozdíly v národních přístupech k tvorbě NAMEA lze charakterizovat následovně:
•	propojení ekonomických a environmentálních informací buď prostřednictvím I-O tabulek nebo tabulek produkce a užití,
•	rozdílný stupeň agregace ekonomických informací i informací o životním prostředí,
•	rozsah zahrnutých environmentálních problémů.

   V následujících subkapitolách je pozornost zaměřena na teoreticko-metodologický popis Nizozemskému systému NAMEA. V návaznosti jsou pak prezentovány výsledky jeho aplikací. 

5.3.1  Nizozemská NAMEA

5.3.1.1  Teoretický přístup

   Maticový zápis účtů životního prostředí spolu s národními účty je obecně považován za formu, která poskytuje komplexní pohled na problematiku vztahů mezi aktivitami společnosti a jejich vlivem na životní prostředí. Maticová forma umožňuje získat přehled o vztazích mezi jednotlivými typy monetárních a fyzických toků a jejich vliv na bilanční položky účtů (domácí produkt, úspory apod.). Maticový zápis je považován za vhodnou formu pro simulaci modelových situací dopadů alternativních ekonomických a politických rozhodnutí jak na makroekonomické agregáty, tak na ukazatele stavu a vývoje životního prostředí.
   Jak již bylo uvedeno v úvodu, základní agregovaná matice je tvořena hlavními účty SNA a účty životního prostředí. Každý účet je prezentován stranou produkce (zdrojů) a spotřeby (užití). Jednotlivé průsečíky řádků a sloupců jsou agregací za nimi se nacházejících „informačních subsystémů“, podávajících detailnější informace o daných veličinách.
   Zachycení vzájemných vazeb mezi jednotlivými národními účty, příp. jejich jednotlivými položkami a účtem životního prostředí a jeho jednotlivými položkami v maticové formě zároveň umožňuje názorně korigovat všeobecně rozšířený názor, že všechny vazby mezi SNA      a účtem životního prostředí jsou omezeny pouze na vztah mezi výrobními procesy, zachycenými účtem produkce, a jejich dopady na životní prostředí. 
   Obecná podoba matice NAMEA, tak jak byla vytvořena a prezentována počátkem 90. let, je zachycena v tabulce 5.3-1.

Základní charakteristika účtů matice:

1.	Účet zboží a služeb
2.	Účet produkce
3.	Účty rozdělení a užití důchodu
4.	Účet kapitálu
5.	Finanční účet
6.	Účty životního prostředí

Tabulka 5.3 -1	 Maticová forma integrace SNA a účtu životního prostředí - NAMEA

1.	Účet zboží a služeb

   První řádek a sloupec matice zachycuje tradiční účet zboží a statků. Řádek zachycuje mezispotřebu, spotřebu domácností a vlády, vývoz zboží a služeb a hrubou tvorbu fixního kapitálu. Všechny elementy jsou oceňovány nákupními cenami. První sloupec třetí řádek obsahuje konsolidovanou matici zdrojů produkce (v základních cenách). Zdrojová sestava zachycuje produkci jednotlivých komodit, produkovaných jednotlivými aktivitami. Sloupec dále zachycuje hodnotu dovozů a čisté daně na výrobky.
   První sloupec (po započtení obchodního a daňového rozpětí, které je v makromaticích rovno nule) udává celkové zdroje v tržních cenách (nezahrnující DPH a ostatní specifické daně). Sloupec je roven prvnímu řádku, udávajícímu hodnotu celkového užití. Tato rovnost zdrojů    a  užití platí obecně pro celou matici.

2.	Účet produkce

   Účet produkce zachycuje transakce spojené s výrobním procesem – produkci, mezispotřebu, čistou přidanou hodnotu, spotřebu fixního kapitálu a nepřímé daně spojené s výrobním procesem.
   Vedle cíleně produkovaného zboží a služeb jsou produkovány i látky nežádoucí, které jsou emitovány do prostředí. Tyto látky jsou zachyceny v průsečíku (3,16). Dvě submatice existující za tímto průsečíkem mohou být vyjádřeny ve fyzických nebo monetárních jednotkách. S ohledem na současný stav v oblasti oceňování environmentálních aktiv a pasiv, nebyla submatice v peněžním vyjádření dosud naplněna. V prvé fázi je možné naplnit submatici zachycující látky emitované do prostředí ve fyzických jednotkách, v členění podle druhu výrobních aktivit a typu znečišťující látky. Dalším krokem bude doplnit druhou submatici „negativními cenami“ emitovaných látek, které budou ovlivňovat změny všech bilančních položek ve smyslu zachování rovnosti stran účtů.
   Životní prostředí poskytuje zdroje, které jsou v průběhu produkčního procesu čerpány a spotřebovávány. Jejich množství je zachyceno v položce (16,3). V případě emisí je jejich monetární hodnota rovna v současné chvíli nule, tzn. bilanční položky nejsou ovlivněny.
   Čtvrtý řádek a sloupec zachycuje transformaci výdajů domácností na spotřebu na výstupy domácnosti, které jsou doprovázeny emisemi znečišťujících a škodlivých látek (4,16). Po jejich ocenění, např. náklady na jejich odstranění, se vyprodukovaná přidaná hodnota domácností představovaná produkcí těchto látek stává zápornou.
   Od výdajů domácností na spotřebu jsou zvlášť odděleny čisté daně (daně méně dotace). Tato položka sehrává důležitou úlohu při modelování vlivů změn spotřebních daní, podpor, dotací apod. na chování domácností.

3.	Účty tvorby, rozdělení a užití důchodu

   Účty zachycují transakce týkající se tvorby, dělení a přerozdělování důchodu do jednotlivých sektorů a následující účet užití zachycuje u sektorů, kde dochází ke konečné spotřebě, jak byl disponibilní důchod alokován mezi konečnou spotřebu a úspory.
   Sektory přijímají několik typů prvotních důchodů - čistý národní důchod, důchod z majetku a podnikání přijatý ze zbytku světa a čisté nepřímé daně přijaté vládou. Ve sloupci jsou zaznamenány závazky jednotlivých sektorů, které jsou tvořeny důchody z majetku a podnikání placené do zbytku světa. Zbývající část tvoří bilanční položka čistý národní důchod v tržních cenách. Národní důchod se znovu objevuje na zdrojové straně druhotného rozdělování důchodu. Kromě něj zachycuje tato strana účtu ještě běžné transfery ze zbytku světa. Strana debetní je tvořena transfery do zbytku světa a bilanční položkou - disponibilní důchod.
   Důležitým momentem při environmentální úpravě těchto účtů a jejich bilančních položek jsou mezičasové posuny vlivů a dopadů hospodářských aktivit. Emise minulého období, které vlivem pozdě přijatých nebo nedostatečných opatření působí i ve sledovaném období, představují ve své podstatě určitý druh negativního transferu z minulosti do současnosti (6,17 - produkce v minulosti, spotřeba nyní). Budoucí efekty dnešních emisí a čerpání zdrojů je možno hodnotit jako transfery ze současnosti do budoucnosti, neboť je umožněna výroba nyní      a  spotřeba bude ovlivněna v budoucnosti. Vyjadřování těchto dopadů je obtížné, a to nejen    v  peněžních, ale i fyzikálních jednotkách, právě z důvodu časových diferencí. Pro modelování, simulaci a kvantifikaci těchto časových posunů je potřebná nejen spolehlivá informační základna, ale i náročný matematický aparát, a to především metody dynamického modelování. Z věcného hlediska je také velice obtížné a v mnoha případech i nemožné (z hlediska současného stavu poznání) oddělit dopady na životní prostředí způsobené emisemi daného období    a  dopady způsobené emisemi minulých období. Obvykle známe pouze celkové zatížení životního prostředí, které je v daném období životním prostředím „absorbováno“.
   Je nutné ovšem upozornit, že výše uvedené časové posuny mezi „akcí“ a „reakcí“ platí pouze pro vlivy aktivit kapitálového charakteru. Netýká se to vlivů typu  hluk, zápach, apod., kde s malými výjimkami většina účinků mizí po skončení činnosti emitující tyto škodliviny. V případě, že bychom dokázali tyto emise nekapitálového charakteru ocenit, pak mohly by zaznamenány v položkách produkce emisí na straně jedné a na druhé straně by byly provázeny svou spotřebou ještě ve stejném období. Také by bylo možno hledět na toto znečištění nekapitálového charakteru jako na „nežádaný dar“ producenta spotřebiteli. Hodnota, kterou by bylo toto znečištění oceněno, by záporně upravovala všechny bilanční položky - čistý domácí produkt, čistý národní důchod, hrubý disponibilní důchod a celkové výdaje na spotřebu. Položka čistých úspor by zůstala nezměněna.
   Velikost bilanční položky účtu užití důchodu - hrubý disponibilní důchod - je environmentálně upravována kladnými efekty, které s sebou přináší asimilační schopnost přírody, tzn. schopnost vstřebat, kompenzovat, korigovat určitou část negativních dopadů ekonomických aktivit bez toho, že by byla poškozena.
   Mezinárodní praxe umožňuje, aby byly spojovány účet rozdělení a užití důchodu zbytku světa. Saldo je přeneseno do kapitálového účtu zbytku světa. Tohoto způsobu záznamu je možno využít i pro případ zachycení přenosu znečišťujících látek přes hranice. Znečištění produkované v zahraničí a přecházející na naše území je tedy určitým druhem transferu ze zahraničí (8,16). Samozřejmě, že jeho hodnotové vyjádření je negativní a odrazí se jako záporný transfer ze zbytku světa (10,11). A naopak emise exportované do zahraničí jsou zachyceny v poli (16,8) a jejich případné finanční vyjádření se objeví v položce běžný transfer do zbytku světa (11,10). Bilance těchto transferů ovlivňují, jak je zřejmé z tabulky, disponibilní důchod a všechny následující bilanční položky.
   Účet nepřímých daní je v matici zachycen zvlášť z důvodu existence ekologických daní, odvodů, podpor (subvencí, dotací) apod., a je tedy nezbytný pro identifikaci jejich možných účinků a dopadů, určení místa jejich působnosti - spotřební daně, daně z přidané hodnoty, ostatní výrobní daně. Ve sloupci jsou vedeny nepřímé daně vybírané vládou.

4.	Kapitálový účet

   Kapitálový účet eviduje u jednotlivých sektorů kapitálové transfery týkající se majetkové redistribuce a transakce, související s investicemi do půdy a nevýrobních aktivit.
   Environmentální úprava účtu se dotýká zejména kapitálových transferů, do kterých jsou zahrnovány záporně signifikované transfery emisí kapitálového charakteru z emitujících sektorů (ve sloupci) do postižených sektorů (v řádku). Vzhledem k tomu, že není vždy možné určit, jaký sektor bude nebo je ekonomickými aktivitami poškozen, a není tedy možné naopak zpětně určit, jaká aktivita určité poškození vyvolala, byla zvlášť zavedena položka (17,12) degradace aktiv životního prostředí způsobená neidentifikovatelným původcem. Mimo tyto úpravy však nesmí být opomenuty možnosti ztrát a poškození složek životního prostředí přirozenou cestou.

5.	Finanční účet

   Vedle finančních účtů zaznamenávajících získání aktiv (pasiv) v daném časovém období jsou zachyceny v řádku a sloupci ostatní kladné i záporné změny aktiv - v cenách i objemech - nikde jinde nezaznamenané. Zahrnutí environmentálních aspektů do tohoto účtu je provedeno pomocí položky identifikovatelné škody a ztráty způsobené vlivem životního prostředí (16,15), tzn. jedná se o škody a ztráty na aktivech evidentně vzniklých v důsledku poškozeného životního prostředí. Např. zahrnutí ztrát vzniklých zničením základních prostředků je možné jen tehdy, jestliže přesahuje amortizaci plynoucí z normálního provozu a pouze v této zvýšené hodnotě.

6.	Účty životního prostředí
   Účty životního prostředí zachycují změny životního prostředí a změny bilančních položek účtů životního prostředí.
   Účty životního prostředí jsou děleny na dva typy:
účet 16	položky účtu slouží k registraci emisí škodlivých a znečišťujících látek, působících na jednotlivé složky životního prostředí a čerpání přírodních zdrojů,
účet 17	položky účtu zachycují vlivy aktivit na ekosystémy a probíhající změny stavu životního prostředí.
   Tento způsob dělení je důležitý mj. i z hlediska získávání, zpracování a užití dat. Statistika životního prostředí dokáže členit emise znečišťujících látek podle zdrojů a jejich rozmístění, podle jednotlivých odvětví, která je emitují apod. Je však pro ni obtížné a v mnoha případech i nemožné přiřadit degradaci ekosystému určité hospodářské aktivitě. Zároveň je toto dělení důležité z pohledu identifikace vlivu implementace ekonomických a legislativních nástrojů, zaměřených na regulaci ekologicky nevhodných aktivit, neboť tyto nástroje jsou zaměřeny na určité aktivity, produkty apod., a nikoliv na určité ekosystémy.
   V následujícím textu jsou zachyceny bilance obsažené v účtech životního prostředí. Hodnota jednotlivých proměnných, kdy předpokládáme jejich vyjádření v monetárních jednotkách, je uvedena v závorce. Bilanční dopočítávané položky jsou zvýrazněny.

Účet emisí znečišťujících látek (16)
1.	Přírodní zdroje a jejich čerpání (nerostné suroviny, fauna, flóra)
	(+)	čerpání přírodních zdrojů (16,3) +
	(+)	ztráty přírodních zdrojů přirozeným způsobem (16,12) +
(–)	škody na aktivech ve vlastnictví způsobené vlivem znečištěného životního prostředí (16,15) +
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------
(+)	čerpání aktiv životního prostředí (nevázaných vlastnickými vztahy) (17,16)

2.	Vlivy emisí nekapitálového charakteru (hluk, zápach)
	(–)	emise znečišťujících látek související s výrobními procesy (3,16) +
	(–)	emise znečišťujících látek související se spotřebou (4,16) +
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------
	(–)	celkové množství absorbovaných znečišťujících látek (16,7)

3.	Vlivy emisí kapitálového charakteru  (odpady, SO2 ...)
	(–)	emise znečišťujících látek související s výrobními procesy (3,16) +
	(–)	emise znečišťujících látek související se spotřebou (4,16) +
	(–)	emise importované ze zahraničí (8,16)
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------
	(–)	emise exportované do zahraničí (16,8) +
(–)	škody na aktivech ve vlastnictví způsobené vlivem znečištěného životního prostředí (16,15) +
	(–)	imise působící na ekosystémy (16,17)

	(–)	imise působící na ekosystémy (16,17)

	(–)	imise působící na ekosystémy (16,17)

Účet změn aktiv životního prostředí (17)

4.	Ekosystémy (vzduch, moře, řeky ...)
	(–)	vlivy emisí minulých období (6,17) +
	(+)	asimilační schopnost přírody (7,17) +
	(–)	imise působící na ekosystémy (16,17) +
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------
	(–)	vlivy emisí minulých období (6,17) +
	(–)	čerpání aktiv životního prostředí (17,16) +
	(–)	degradace životního prostředí způsobená neidentif. původcem (17,12) +
	(–)	změna hodnot ekosystémů (17,18)

Hlavní části účtů životního prostředí

   Matice SNA a účtů životního prostředí je vrcholnou agregací jednotlivých národních účtů a účtů životního prostředí a za každým průsečíkem matice je řada tabulek a informací. Stejně je tomu i v případě imisí prezentovaných průsečíkem (16,17) a v případě čerpání přírodních zdrojů charakterizovaného změnou ekosystémů (17,16).
   Průsečíky sloupců a řádků 16 a 17 jsou považovány za jedny z nejdůležitějších z celého ekonomicko-environmentálního modulu. Důvodem je skutečnost, že ukazují na vzájemné vztahy mezi imisemi, resp. čerpáním přírodních zdrojů a kvalitou ekosystémů. Problém změn dvou dimenzí - fyzických (16) a ekologických (17), je možné v daném modulu řešit převodem obou buněk do jedné. V Nizozemí byl tento převod řešen pomocí konverze polutantů na „ekvivalenty potenciálního vlivu“ (viz. 5.3.1.2). Z doposud provedených analýz je zřejmé, že daný postup byl s menšími či většími modifikacemi využit ve všech zemích naplňujících NAMEA.

Možnosti environmentální úpravy makroekonomických agregátů v rámci NAMEA

   V návaznosti na tvorbu a rozvoj NAMEA v Nizozemí byla diskutována i problematika možnosti environmentální úpravy makroekonomických agregátů SNA. Je třeba však upozornit na skutečnost, že se zatím jedná o diskuse v některých ohledech spíše vědeckého než statistického charakteru. Důvodem je již několikrát zmiňovaná neexistující, popříp. nedostačující metodika pro oceňování přírodních zdrojů a škod na životním prostředí.
   Environmentální úprava hodnoty hrubého domácího produktu spočívá v zahrnutí emisí škodlivých a znečišťujících látek a jejich vlivů a dopadů v daném období na daném území do výpočtu HDP.
   Úpravou těchto emisí o emise importované ze zahraničí a o emise exportované do zahraničí v daném období získáváme ukazatel emisí vyprodukovaných v daném období a vyskytujících se na daném území. Připojíme-li k vlivům těchto emitovaných látek vlivy a dopady emisí minulého období, u kterých nebyla přijata opatření na jejich nápravu (nebo byla přijata pozdě) a následně tuto hodnotu snížíme o vlivy a dopady, které budou tyto emise provázet v budoucnosti, pak získáme hodnotu vlivů a dopadů emisí na daném území v průběhu sledovaného období, která ovlivňuje výši bilanční položky - disponibilního národního důchodu. Výše uvedené budoucí vlivy v současnosti produkovaných emisí zahrnujeme ještě jednou (ovšem s opačnou signifikací), a to při úpravách úspor společnosti.
   Naopak spotřeba společnosti, jako fáze reprodukčního procesu uspokojující životní potřeby společnosti, by měla být upravena kladnými efekty asimilační schopnosti přírody, snížováním emisí v procesu výroby a spotřeby v souvislosti s výdaji na ochranu životního prostředí. 
   Popsané úpravy lze zachytit následujícím způsobem (znaménka uvedená v závorkách označují vztah položek k jednotlivým agregátům).
1.  D o m á c í  p r o d u k t
     emise škodlivých a znečišťujících látek související s výrobními aktivitami (–)
emise škodlivých a znečišťujících látek související se spotřebou (–)
emise škodlivých a znečišťujících látek související s aktivitami zaměřenými na snížení objemu emitovaných látek (+,–)
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------
celkové emise škodlivých a znečišťujících látek (–)
hrubý domácí produkt (+)
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Environmentálně upravený hrubý domácí produkt

2.  N á r o d n í  d ů c h o d
celkové emise škodlivých a znečišťujících látek (–)
import emisí ve sledovaném období (–)
export emisí ve sledovaném období (+)
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------
celkové emise znečišťujících a škodlivých látek produkované ve sledovaném období a působící na dané území (–)
dopady emisí minulého období rezultující z pozdní realizace nápravných opatření (–)
dopady emisí projevující se v budoucím období (+)
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------
celkové dopady emisí ve sledovaném období (–)
hrubý disponibilní národní důchod (+)
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Environmentálně upravený hrubý disponibilní národní důchod

3.  Ú s p o r y
dopady emisí projevující se v budoucnosti (–)
a) na ekonomická aktiva
b) na ekosystémy
hrubé úspory (+)
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Environmentálně upravené hrubé úspory

4.  S p o t ř e b a
asimilační schopnost životního prostředí (+)
redukce emisí prostřednictvím výdajů na ochranu životního prostředí (+)
redukce emisí při spotřebě (+)
spotřeba (+)
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Environmentálně upravená spotřeba

5.3.1.2  Praktická aplikace NAMEA 

   Tabulka 5.3-2 prezentuje agregovanou NAMEA pro Nizozemí pro rok 1989. Z uvedené matice je zřejmé, že řadu údajů, o kterých bylo hovořeno v předchozí teoretické části, nebylo možno naplnit vůbec, popříp. pouze z části. Například:
•	není zahrnut účet produkce domácností, i když emise z domácností jsou přímo spojeny se spotřebou,
•	rozdělení a užití důchodu je spojeno v jednom účtu,
•	kapitálový účet zahrnuje odděleně od hrubé tvorby kapitálu, čistých úspor, spotřeby fixního kapitálu a kapitálových transferů pět agregovaných environmentálních indikátorů,
•	čistý domácí produkt je oceněn v základních cenách, a nikoliv v cenách výrobních faktorů, protože byl v souvislosti s emisemi vytvořen samostatný účet nepřímých daní.

   Účty 1-8 jsou v mld. guldenů. Uvedené účty představují:
•	účet zboží a služeb,
•	účet produkce,
•	účet tvorby, rozdělení a užití důchody,
•	účet kapitálu,
•	finanční bilance a účet zbytku světa.
   Bilanční položky účtů 3-6 a 8a jsou: čistý domácí produkt, čisté úspory, čisté půjčky ze zbytku světa a deficit běžného účtu platební bilance.

Účet emisí

   Sloupec 9 matice zachycuje tři emisní zdroje: emise spojené s produkcí (3,9), emise spojené se spotřebou domácností (2,9) a emise importované ze zahraničí 8a,9. Tyto emise zahrnují znečišťující látky produkované zahraničními motorovými prostředky vyskytujícími se na území Nizozemí. Jednotlivé emisní zdroje a množství emitovaných znečišťujících látek jsou prezentovány v tabulce 5.3-3.
   Matice dále prezentuje absorpci těchto emisí. Submatice 9,3 charakterizuje objem odpadů, který byl spálen a je zachycen jako vstup do spaloven. V případě dostatečných informací je možné použít obdobný postup pro vstupy do biologických zařízení na odstranění odpadu (kompostáren), třídících zařízení apod.
   V submatici 9,10 jsou již emise znečišťujících a škodlivých látek přepočteny na jednotlivé environmentální problémy (problémy životního prostředí): klimatické změny (skleníkový efekt, poškozování ozónové vrstvy), acidifikace, eutrofizace, odpady, znečištění toxickými substancemi, deficit vody. S ohledem na nedostatek potřebných základních informací byly zahrnuty pouze některé ekologické problémy.

Tabulka 5.3-2  Maticová forma integrace SNA a účtu životního prostředí - NAMEA 1989, v mld. guldenů

Tabulka 5.3-3 Přehled původu a určení materiálových toků v NAMEA 1989

   Přepočty emisí na ekvivalenty environmentálního vlivu (skleníkový efekt, poškozování 
ozónové vrstvy, eutrofizace, acidifikace) zachycuje následující tabulka 5.3-4.

Tabulka 5.3-4  Přepočty emisí na ekvivalenty environmentálního vlivu, 1989
Přepočet emisí skleníkových plynů na GWP	
Substance	Emise v mil. kg	Ekvivalent vlivu
GWP/kg	Přepočtené emise na ekvivalent vlivu
GWP	
CO2	158 019 	1	158 019	
N2	33	270	8 910	
CH4	570	11	6 270	
Celkem (10)			173 199	
Přepočet užití plynů poškozujících ozónovou vrstvu na ODP	
Substance	Užití v kg	Ekvivalent vlivu
ODP/kg	Přepočtené emise na ekvivalent vlivu
ODP	
CFC-11	5 747	1	5 747	
CFC-12	1 477	1	1 477	
CFC-13	3	1	3	
CFC-113	1 222	0,8	978	
CFC-114	85	1	85	
CFC-115	101	0,6	60	
halon – 1211	250	3	750	
halon –1301	191	10	1 907	
Karbotetrachlorid	754	1	754	
1,1,1-trichloretan	5 633	0,1	563	
Celkem 9 a 10	15 783		12 451	
Přepočet emisí způsobujících acidifikaci na PAE	
Substance	Emise v mil. kg	Ekvivalent vlivu
PAE/kg	Přepočtené emise na ekvivalent vlivu
v 1000 PAE	
NOx	576	1/46	12 522	
SO2	211	1/32	6 594	
NH3	248	1/17	14 588	
Celkem			33 704	
	Depozice			
NOx	181	1/46	3 937	
SO2	146	1/32	4 548	
NH3	126	1/17	7 433	
Celkem 11c			15 918	
Přepočet emisí spojených s eutrofizací na PEE	
Substance	Emise v mil. kg	Ekvivalent vlivu
PEE/kg	Přepočtené emise na ekvivalent vlivu
v 1000 PAE	
P	166	1	166	
A	1 316	0,1	132	
Celkem 10d			298	
       Pramen: Haan, Keuning: NAMEA – concepts and first results, Statistics Netherlands, 1994
   Environmentální účetní systém Nizozemského centrálního statistického úřadu vychází         z  Národního environmentálního plánu politiky (NEPP 1989), konkrétně z jeho sedmi environmentálních okruhů, které dle NEPP mají obdobnou prioritu, a z cílů stanovených pro jednotlivé okruhy. Systém vyčleňuje několik ekonomických skupin produkujících znečištění a několik skupin znečišťujících látek způsobujících určitý ekologický problém. Každá skupina může samozřejmě přispívat ke zhoršování prostředí ve více než jednom okruhu, stejně tak jako zhoršení v rámci každého okruhu může být způsobeno vlivem z více než jedné skupiny.
   Pro každý problémový okruh jsou stanoveny váhové faktory, transformující příspěvek znečišťující látky ve fyzických jednotkách na příspěvek vyjádřený v ekvivalentech daného problémového okruhu. Vzhledem k tomu, že stávající politika životního prostředí má pro každý okruh stanovený cíl (žádoucí stav), je další rozvoj aktivit formulován v návaznosti na „vzdálenost ke stanovenému cíli“. Produkce znečišťující látky v kombinaci se vzdáleností k požadovanému cíli přiřazuje každému polutantu specifickou hodnotu, prezentovanou ve formě environmentálního indikátoru, který je také součástí agregované matice NAMEA    (10, 6). Komparaci stavu v roce 1989 s cíli NEPP prezentuje následující tabulka 5.3-5.

Tabulka 5.3-5  Porovnání emisí/depozice s cíli environmentální politiky
Emise	1989	Cíle env. politiky 
r. 2000	Indikátor 	
Skleníkový efekt (GWP)	173 199	170 552	1,02	
CO2	158 019	150 494	1,05	
N2O	8 910	10 800	0,83	
CH4	6 270	9 258	0,68	
Poškozování ozónové vrstvy (ODP)	12 451	8 000	1,56	
Eutrofizace (PEE)	298	105	2,83	
P	166	47	3,53	
A	132	58	2,27	
Akumulace odpadů (mil. kg)	14 737	5 000	2,94	
Depozice				
Acidifikace (PAE)	15 918	8 146	1,95	
PAE/obyv. 103 	4 757	2 400	1,95	

Potenciální vliv společenských aktivit na životní prostředí
Analýza potenciálního vlivu společenských aktivit na životní prostředí je založena na údajích obsažených v NAMEA. Údaje o emisích z tabulky 5.3-5 byly konvertovány na jednotlivé ekvivalenty vlivu. Výsledky této analýzy souhrnně prezentuje tabulka 5.3-6.

Tabulka 5.3-6 Podíl výrobních a spotřebních aktivit na čistém domácím produktu,               
                         zaměstnanosti, vývozu a vlivu na životní prostředí v Nizozemí v roce 1989
	Ekonomické indikátory	Environmentální indikátory	
	Čistý domácí produkt	Podíl na zaměst.	Vývoz	Výdaje na spotřebu	Sklení-kový efekt	Poško-zování ozónové vrstvy	Acidifi-kace	Eutrofi-zace	Akumu-lace odpadů	
	1	2	3	4	5	6	7	8	9	
	%	
Produkční odvětví					81	80	88	92	72	
Domácnosti					19	20	12	8	28	
Celkem					100	100	100	100	100	
	
Produkční odvětví	100	100	100		100	100	100	100	100	
   zemědělství 	4	4	6		13	0	47	85	5	
zpracovatelský průmysl	20	19	69		36	54	24	11	40	
    ropné rafinérie	0	0	6		8	0	9	0	0	
 chemický průmysl	3	2	16		14	50	8	8	17	
 strojírenství	1	1	3		5	0	3	0	1	
 ostatní zprac. prům.	16	16	44		9	4	5	3	22	
výroba elektřiny	1	1	0		28	0	10	1	1	
stavebnictví	6	8	1		1	25	1	0	21	
Doprava	5	5	10		6	6	12	1	13	
služby a ostatní	64	65	16		17	15	7	1	20	
Domácnosti				100	100	100	100	100	100	
v tom: osobní doprava				6	39	0	89	17	2	
 ostatní spotřeba				94	61	100	11	83	98	

   Z uvedeného je zřejmé, že na základě uvedené analýzy lze odvozovat závěry následujícího typu:
•	Kolem 80 % emisí (produkovaných výrobní sférou) má původ v odvětvích, která se podílí na celkové přidané hodnotě pouze 36 % a na zaměstnanosti 37 %. Relativně malé znečištění pochází z oblasti služeb (kromě dopravy) a z oblasti zpracovatelského průmyslu (kromě ropného, chemického průmyslu).
•	Zpracovatelský průmysl přispívá zejména k poškozování ozónové vrstvy a spolu s výrobou elektrické energie se podílí zejména na emisích látek způsobujících skleníkový efekt. Více než 40 % emitovaných látek vyvolávajících acidifikaci pochází ze zemědělství, které se však na přidané hodnotě i zaměstnanosti podílí pouze 4 % apod.
•	Největšími producenty odpadů jsou zpracovatelský průmysl, a domácnosti apod.

5.3.1.3  NAMEA pro Nizozemí 1993

   Tabulka 5.3-7 prezentuje agregovanou matici národních účtů spolu s účty životního prostředí, tentokráte pro rok 1993. Tabulka 5.3-8 podává výchozí přehled materiálových toků uvedených v účtech životního prostředí.
   Oproti roku 1989 je zřejmé, že došlo zejména k rozšíření účtů životního prostředí - byly zahrnuty další environmentální problémové okruhy – odpadní vody, zemní plyn, ropa a dřevo. V ekonomické části matice došlo k rozčlenění některých položek na environmentálně orientované a ostatní. Např. spotřeba domácností i vlády byla rozdělena na spotřebu environmentálních služeb a zboží. Stejně tak daně byly rozděleny na environmentálně orientované a ostatní. Tyto úpravy NAMEA byly provedeny v roce 1995 a zpětně byla vytvořena časová řada matic od roku 1990.

Tabulka 5.3-7 Maticová forma integrace SNA a účtu životního prostředí - NAMEA 1993
v  mil. guldenů
Tabulka 5.3-8 Přehled původu a určení materiálových toků v NAMEA 1993

5.3.1.4  Zkušenosti s praktickým využitím NAMEA v Nizozemí

Pozitivní zkušenosti
•	NAMEA umožňuje integrovanou prezentaci ekonomických indikátorů (produkčních         a  spotřebitelských) spolu s environmentálními indikátory (skleníkový efekt, produkce plynů poškozujících ozónovou vrstvu, eutrofizace, produkce odpadů atd.). Hodnotu environmentálních indikátorů je tedy možné přímo porovnávat s úrovní ekonomických aktivit v referenčním roce. Lze tedy říci, že při pravidelném naplňování NAMEA by byla možná komparace ekonomických a environmentálních makroindikátorů a identifikace směrů vývoje ekonomiky a životního prostředí. NAMEA tedy představuje jeden ze způsobů, jakým je možné komparovat údaje ve fyzických a monetárních jednotkách.
•	NAMEA byla použita při modelování dalšího vývoje společnosti. Byla také využita jako podklad pro diskusi o možnostech a směrech integrace ekonomiky a životního prostředí.
•	V důsledku zveřejnění o daného účetního systému a následné diskusi o něm byla přijata přísnější opatření na snižování emisí fosforu a dusíku v zemědělství.
•	Pozitivní úlohu sehrály informace ze systému i v oblasti dosažení dobrovolných dohod mezi vládou a zástupci průmyslu o snížení emisí toxických látek.

•	NAMEA se stala nedílnou součástí statistických publikací již v řadě -zejména evropských- zemí.

Omezení NAMEA
•	Nejsou zahrnuty odhady dopadu ekonomických nákladů na jednotlivá odvětví způsobených vlivem poškozeného životního prostředí. Např. zvýšené náklady v oblasti lesního hospodářství spojené se znečištěným ovzduším.
•	Aplikace systému se dotýká pouze složek životního prostředí jako jsou ovzduší, voda, přírodní zdroje apod., a polutantů, jako jsou toxické látky, hluk apod. Problémy týkající se ekosystémů a krajiny (jako veřejných statků) je obtížné do systému integrovat.
•	Vliv ekonomických aktivit na životní prostředí je hodnocen pouze v omezené míře, což je dáno výběrem polutantů, dostupností informací a stanovením cílů společnosti.
   Závěrem je vhodné připomenout, že původní systém NAMEA byl vytvářen s ohledem na cíle stanovené nizozemskou vládou. Při aplikaci v jiných zemích event. na úrovni EU, je vždy nutná jeho modifikace odpovídající národním zájmům dané země.

5.3.2  Účty životního prostředí Velké Británie - UKENA

   Statistický úřad Velké Británie rozpracoval a prezentoval v roce 1997 první pilotní účty životního prostředí Velké Británie. Dlouhodobým cílem UKENA (UK Environmental Accounts) je poskytovat systematický a vyčerpávající přehled o vlivu národního hospodářství na životní prostředí. Sestavované účty životního prostředí přitom užívají standardní účetní a statistické klasifikace při identifikaci vlivu jednotlivých odvětví na životní prostředí. Environmentální údaje jsou postupně analyzovány spolu s celou řadou informací z národních účtů. V souladu se zajištěním mezinárodní srovnatelnosti jsou pro tvorbu pilotních účtů životního prostředí užívány standardní metody národního účetnictví – ESA 95. 

   V konečné podobě by environmentální účty UK měly zahrnovat:
•	Fyzické množství emisí domácností a průmyslu. Pilotní UKENA zahrnuje pouze atmosférické emise.
•	Užití přírodních zdrojů v monetárním vyjádření. Pilotní UKENA oceňuje zásoby a čerpání ropy a zemního plynu.
•	Výdaje na ochranu životního prostředí v monetárním vyjádření.
•	Zvýšení nákladů spojené s degradací životního prostředí. Pilotní UKENA tyto náklady nezahrnuje.
•	Snížení emisí související s modifikacemi výrobních procesů, realizacemi investic nebo nákupem zboží a služeb ekoprůmyslu. Pilotní UKENA tyto emise nezahrnuje.

   Environmentální účty životního prostředí jsou konstruovány jako součást národohospodářských input-output (I-O) tabulek. Důvodů k tomu je několik, zejména však: 
•	statistické úřady sestavují I-O tabulky produkce a užití v rámci SNA,
•	forma zápisu údajů do bilančních schémat umožňuje poměrně jednoduchým způsobem modelovat různé stavy ekonomiky a její vliv na životní prostředí,
•	sestavení I-O tabulek je z hlediska nároků na matematický (nikoliv statistický) aparát relativně nenáročné.
   Environmentální I-O model je možné využívat pro modelování vlivů výrobněekonomických činností na životní prostředí. Specificky nám umožňují sledovat:
•	vliv změn struktury a objemu výroby,
•	vliv změn výrobních technologií,
•	vliv změn struktury a objemu konečné spotřeby komodit,
•	vliv změn struktury a objemu dovozu, vývozu komodit.
   Soustava environmentálních I-O tabulek rozpracovávaná v rámci UKENA je součástí národohospodářské bilance a jejích informačních tabulek, kterými jsou:
1.	Produkční I-O tabulka neboli matice meziodvětvových toků
2.	Leontiefova inverzní matice, inverzní matice k matici přímých nákladů
3.	Matice přímých emisí
4.	Matice koeficientů přímých a nepřímých emisí
5.	Matice emisí z konečné spotřeby
   První základní tabulkou je klasická I-O tabulka, zachycující produkci a užití komodit. Matice umožňuje modelovat změny struktury a objemu vstupů jednoho výrobku. Např. analýza vlivu náhrady kovových látek za plastické hmoty apod. Hodnoty jednotlivých prvků v matici jsou vyjádřené monetárně.
   Matice pro UK je tvořena 97 řádky a 97 sloupci. Řádky a sloupce 1-91 zachycují skupiny výrobků. Položky uvedené ve sloupcích indikují transakce ve formě dodávek daných skupin komodit do odvětví, vyrábějícího určité komodity (v řádku). Pokud tyto transakce neexistují, zůstává průsečík sloupce a řádku prázdný.

   V řádku 92 je uvedena celková hodnota všech výrobků, které byly spotřebovány na výroby určité komodity.
V řádku 93 jsou uvedeny hodnoty dovozů jednotlivých skupin výrobků.
V řádku 94 je uvedena konečná spotřeba výrobků.
V řádku 95 jsou uvedeny daně spojené s danou komoditou.
V řádku 96 je uvedena přidaná hodnota.
V řádku 97 jsou uvedeny hodnoty celkových vstupů (92+96).
   Leontiefova inverzní matice je tvořena 92 sloupci a řádky. Řádky sloupce 1-91 jsou opět skupiny komodit a sloupec a řádek 92 jsou součtové. Jednotlivé hodnoty ve sloupcích 1-91 jsou tzv. komplexní koeficienty, které vyjadřují přímé a nepřímé nároky (náklady) na výrobu komodity v případě zvýšení konečné spotřeby komodity o jednu peněžní jednotku.
   Zvýšení poptávky po jedné komoditě o 1 peněžní jednotku má za následek jednak zvýšení výroby v odvětví, ve kterém je výrobek vyráběn (zvýšení přímých nákladů), ale i v souvisejících odvětvích (nepřímé náklady).
   Na rozdíl od předchozích matic, majících ryze ekonomický charakter, jsou v matici přímých emisí údaje o množstvích látek emitovaných při výrobě a přepravě jednotlivých komodit. Statistický úřad rozpracoval dvě matice – jednu, která charakterizuje emise spojené při výrobě i přepravě, a druhou, charakterizující vznik emisí pouze při přepravě. Sledovány jsou emise následujících látek: CO2, CH4, N2O, SO2, NOX, NH3, NMVOCs, benzeny, CO, Pb.
   V návaznosti na získané údaje z propojení obou předchozích matic jsou znečišťující látky agregovány podle environmentálních problémů, se kterými jsou spojeny na skupiny vyvolávající skleníkový efekt, poškozování ozónové vrstvy, kyselé deště a černý smog.
   Tabulky přímých emisí jsou určeny pro stanovení vlivu zvýšení poptávky po určité komoditě na objem emitovaných znečišťujících látek.
   Z uvedeného je zřejmé, že model je využitelný pro modelování kvantifikace následujících vlivů:
•	vliv změny poptávaného množství určitých komodit na objem výroby a s tím spojené množství emisí znečišťujících látek do životního prostředí,
•	vliv záměny nevyhovujících technologií,
•	vliv náhrady vstupů (surovin, materiálů, polotovarů) na strukturu a množství emitovaných látek.
   Matice koeficientů přímých emisí je propočítávána z původní I-O matice. Matice koeficientů nepřímých neboli komplexních emisí se počítá pomocí Leontiefovy inverzní matice. U matice přímých emisí jsou hodnoty emisí přepočítány na jednotku celkové domácí produkce. 
   Model matice emisí z konečné spotřeby rozlišuje tři skupiny konečných spotřebitelů, poptávající jednotlivé druhy komodit:
•	domácnosti,
•	vláda,
•	zahraničí.
   V matici konečné spotřeby jsou dále celkové emise přepočítány podle kategorie původců na:
•	emise spojené se spotřebou domácností (kromě emisí z dopravy),
•	emise spojené s dopravou obyvatelstva,
•	emise spojené se spotřebou komodit ve vládním sektoru,
•	emise spojené s hrubou tvorbou kapitálu,
•	emise spojené s celkovou konečnou spotřebou.

5.3.2.1  Informační zdroje pro model environmentálních I-O tabulek

   Základním informačním zdrojem jsou bilanční tabulky produkce a užití, sestavované pro potřeby systému národních účtů. Další informační zdroje je třeba dopracovávat. K těmto zdrojům patří zejména I-O tabulky v komoditní struktuře.
   V závěru realizace pilotních účtů životního prostředí byly získané výsledky dosazeny do základního rámce NAMEA, aby byla zajištěna maximální srovnatelnost s ostatními zeměmi, využívajícími, popříp. testujícími pouze NAMEA přístup.
   Vedle emisí látek vyvolávajících klimatické změny, látek spojených s problematikou kyselých dešťů a emisí spojených s poškozováním ozónové vrstvy byla do pilotních účtů životního prostředí zahrnuta i problematika čerpání ropy a zemního plynu.
   V následujícím jsou uvedeny základní metodologické postupy použité při implementaci získaných výsledků do rámce NAMEA.
   Všechny údaje, ze kterých pilotní účty vycházejí, jsou vztaženy k roku 1993. Výjimku tvoří údaje o CFCs a HCFCs (1994) a výdaje na ochranu životního prostředí (z období finančního roku 1994/1995).

Emise CO2, CO, SOX, NOX, polétavý prach, NMVOCs, CH4, N2O
   Údaje o emisích uvedených látek jsou obsahem každoroční inventury realizované Národním environmentálním technologickým centrem (NETCEN). Část emisí je měřena přímo u zdrojů.

   Rozhodující část je kalkulována na základě vzorce:
•	Celkové emise = ( i  j emisní faktor ij * spotřeba paliva) + nepalivové emise.
•	Emisní faktory udávají, kolik znečišťujících látek je emitováno při spálení milionu tun pevného paliva nebo milion jednotek plynného paliva. Tyto faktory jsou členěny podle   „i -tého“ průmyslového odvětví a „j-tého“ druhu paliva. V pilotních účtech je zahrnuto 76 podskupin odvětví a 5 druhů pohonných hmot.

Emise z dopravy
   Do účtů byly zahrnuty emise z dopravních prostředků vlastněných a provozovaných průmyslovými podniky.

CFCs, HCFCs, HFCs, PFCs a SF6
   Údaje byly převzaty ze studie „March Consulting Group“, zpracované na základě zjišťování u uživatelů a dodavatelů uvedených látek.

Výdaje na OŽP
   Zdrojem údajů je jednorázové statistické šetření zaměřené na zjišťování objemu kapitálových výdajů, výnosů spojených s aktivitami na ochranu životního prostředí, výdajů a provozních výdajů aktivit na ochranu životního prostředí.

5.3.2.2  Výsledky tvorby pilotních účtů životního prostředí

   Následující tabulky 5.3-9 a 5.3-10 znázorňují výsledky pilotní UKENA prezentované v maticové formě NAMEA. Autoři při zápisu vycházeli ze struktury tabulek publikovaných v publikaci „Národní účty Nizozemí 1995“ (National Accounts of the Netherlands 1995).
   Údaje o CFCs a HCFCs charakterizují nabídku produktů na trhu, necharakterizují jejich emise (tzn. jedná se v podstatě o údaje nesrovnatelné s ostatními údaji). Průsečík mezi zbytkem světa a účtem substancí zachycuje export a import plynných emisí mezi UK a kontinentální Evropou. Z uvedeného je zřejmé, že UK byl v roce 1993 čistým exportérem látek spojených s kyselým deštěm (týká se zejména emisí SOx). Od roku 1993 však množství emisí SOx bylo výrazně sníženo instalací celé řady odsiřovacích zařízení. Jak již bylo zmíněno, údaje o výdajích na ochranu životního prostředí reprezentují výdaje pouze části národního hospodářství - těžebního a zpracovatelského průmyslu, energetiky a úpravy a rozvodu vody.
   Další rozpracování UKENA předpokládá tvorbu kompletního souboru environmentálních input-output tabulek, které doplní účty atmosférických emisí. Dále by měly být účty životního prostředí rozšířeny o znečišťující látky emitované do vody.

Tabulka 5.3-9	Maticová forma integrace SNA a účtů životního prostředí UKENA 1993

Tabulka 5.3-10 Ekonomická data a atmosférické emise UK  v NAMEA 1993

Příloha 1  Odvětvová klasifikace ekonomických činností

01	zemědělství, myslivost a související činnosti	36	výroba nábytku; ostatní zpracovatelský průmysl	
02	lesnictví, těžba dřeva a přidružené činnosti	37	zpracování druhotných surovin	
05	rybolov, chov ryb	40	výroba a rozvod elektř., plynu, páry a teplé vody; výroba chladu	
10	Dobývání černého a hnědého uhlí, rašeliny	41	úprava a rozvod vody	
11	Dobývání ropy, zem. plynu, bitumen. hornin a souv. činnosti	45	stavebnictví	
12	Dobývání a úprava uranových a thoriových rud	50	prodej, údržba, opravy motorových vozidel, prodej pohonných hmot	
13	Dobývání a úprava ostatní rud	51	velkoobchod a zprostředkování obchodu	
14	dobývání a úprava ostatních nerostů	52	maloobchod, opravy spotřebního zboží	
15	výroba potravin a nápojů	55	pohostinství a ubytování	
16	zpracování tabáku	60	pozemní doprava	
17	textilní průmysl	61	vodní doprava	
18	oděvní průmysl, zpracování a barvení kožešin	62	letecká a kosmická doprava	
19	činění a úprava usní; výroba brašn. a sedlář. zboží a obuvi	63	vedlejší a pomocná činnost v dopravě	
20	prům. dřevařský kromě výroby nábytku; výr. proutěn. zboží	64	činnosti poštovní a telekomunikační	
21	výroba vlákniny, papíru a lepenky	65	peněžnictví	
22	vydavatelství, tisk a reprodukce zvuk. a obrazových nahrávek	66	pojišťovnictví, kromě soc. zabezpečení	
23	koksování, rafinérské zpracování ropy, výroba jader	67	činnosti související s úvěry a pojišťovnictvím	
24	výroba chemických výrobků	70	činnosti v oblasti nemovitostí	
25	výroba pryžových a plastových produktů	71	pronájem strojů a přístrojů	
26	výroba ostatních nekovových minerálních výrobků	72	zpracování dat a související činnosti	
27	výroba kovů vč. hutního zpracování	73	výzkum a vývoj	
28	výroba kov. konstr. a kovod. výrob. kromě výr. strojů a zaříz.	74	služby převážně pro podniky	
29	výroba strojů a zařízení pro další výrobu	75	veřejná správa, obrana, sociální zabezpečení	
30	výroba kancelářských strojů a počítačů 	80	školství	
31	výroba elektrických strojů a přístrojů	85	zdravotnictví, veterinární a sociální činnosti	
32	výroba rádiových, televizních a spojových zařízení a přístrojů	90	odstraňování odpadních vod a pevného odpadu, čištění města	
33	výroba zdravot., přesných, optických a časoměrných přístrojů	91	činnosti společenských organizací	
34	výroba dvoustopých motorových vozidel, přívěsů a návěsů	92	rekreační, kulturní a sportovní činnosti	
35	výroba ostatních dopravních zařízení	93	ostatní služby	

6. účEt výdajů na ochranu životního prostředí pro Českou Republiku pro rok 1997

Iva Ritschelová, Anton Steurer

   Účet výdajů na ochranu životního prostředí představuje ve vztahu k národním účtům jejich satelitní účet. Je konstruován obdobným způsobem, jako jsou konstruovány národní účty. Agregát výdajů na ochranu životního prostředí je tedy konzistentní se základními makroekonomickými agregáty, jako je např. hrubý domácí produkt (HDP). Popis teoreticko-metodologické základny tvorby daného účtu je uveden v kapitole 3.
   První pokus o tvorbu „Účtu výdajů na ochranu životního prostředí“ (EPEA) pro Českou republiku (EPEA ČR), v jehož rámci byl proveden první a doposud jediný propočet národních výdajů na ochranu životního prostředí za rok 1997 byl realizován v rámci projektu PPŽP/320/4/98.
   V první části této kapitoly jsou analyzovány informační zdroje o výdajích na ochranu životního prostředí a jejich výstupy, které jsou v České republice v současné době k dispozici. Analýza období před rokem 1997 byla realizována s cílem vyhodnotit možnosti zpětného sestavení časové řady EPEA pro ČR. Ve druhé části je proveden odhad celkových národních výdajů na ochranu životního prostředí. V závěrečné části jsou navrženy možné směry dalších aktivit v oblasti rozvoje účtu výdajů na ochranu životního prostředí v České republice.

6.1  Použité informační zdroje

   Informace o výdajích na ochranu životního prostředí byly pro potřeby tvorby EPEA získány z následujících informačních zdrojů:
•	Český statistický úřad
•	Ministerstvo financí ČR
•	Státní fond životního prostředí
•	Fond národního majetku.

6.1.1  Český statistický úřad

6.1.1.1  Investice na ochranu životního prostředí

   Údaje o investičních prostředcích vynakládaných v oblasti ochrany životního prostředí jsou Českým statistickým úřadem zjišťovány v rámci statistického šetření „Investiční výstavba“. Stavby na ochranu životního prostředí jsou zachyceny jednak globálně v podobě souhrnných informací za jednotlivé investory a jednak na úrovni jednotlivých investičních akcí. V rámci těchto tzv. vybraných (jmenovitých) akcí jsou sledovány všechny stavby ekologického charakteru, na něž bylo vydáno stavební povolení a výše jejich rozpočtových nákladů přesahuje 5 mil. Kč. V některých případech se jedná o stavby, na něž byla poskytnuta individuální dotace ze státního rozpočtu. Údaje o těchto stavbách jsou sledovány průběžně od vydání stavebního povolení do vydání kolaudačního rozhodnutí.

   Od roku 1992 do roku 1995 byly investice na ochranu životního prostředí členěny do pěti skupin:
•	akce na ochranu čistoty vod
•	akce na ochranu čistoty ovzduší
•	akce v oblasti odpadového hospodářství - využití a likvidace odpadů
•	akce vynaložené na rekultivaci půdy v důsledku těžební a důlní činnosti, složišť a skládek odpadů
•	akce vynakládané v souvislosti s omezením působení fyzikálních faktorů na životní prostředí.
   Výše uvedené členění investic i jejich bližší specifikace však již nevyhovovala z hlediska potřeb a požadavků na výstupy šetření národních institucí z hlediska potřeb zajištění mezinárodní srovnatelnosti ani z hlediska požadavků na harmonizaci statistiky se zeměmi EU v souvislosti s předpokládaným vstupem ČR do EU. Proto byl v roce 1995 vytvořen ve spolupráci Ministerstva životního prostředí, ČSÚ, Ministerstva financí a Ministerstva zemědělství nový návrh klasifikace investic na ochranu životního prostředí. Návrh byl schválen a zapracován do statistického šetření pro rok 1996. Ministerstvo financí zapracovalo daný návrh do rozpočtové skladby od roku 1997.

   Jako významnější rozdíly obou metodik lze uvést:
1. 	Nová metodika se snaží těsněji navázat na základní složky životního prostředí, proto jsou investice členěny podle programového zaměření místo do pěti do šesti skupin:
•	ochrana vod
•	ochrana ovzduší a klimatu
•	ekologické nakládání s odpady
•	ochrana přírody a krajiny
•	ochrana půdy a podzemních vod
•	redukce vlivu fyzikálních faktorů
2.	U každé z těchto skupin jsou poměrně jasně a detailně specifikovány akce, které mohou být započítány mezi akce na ochranu životního prostředí.
3.	Nová metodika vychází z klasifikace aktivit na ochranu životního prostředí CEPA (UN ECE 1994).

   Vývoj objemu investic na ochranu životního prostředí na výše uvedeném metodickém základu statisticky zjištěných investic na ochranu životního prostředí je zachycen v následujících tabulkách. Tabulka 6-1 charakterizuje vývoj celkového objemu investic na ochranu životního prostředí. Tabulka 6-2 vývoj objemu investic na vybraných stavbách na ochranu životního prostředí. Tabulka 6-3 prezentuje vývoj investic na ochranu životního prostředí v odvětvovém členění (na dvě místa OKEČ). 

Tabulka 6-1  Investice na ochranu životního prostředí podle programového zaměření 1)
		V tom:	
Rok	Celkem	ochrana vody (s výjimkou podzemní)	ochrana ovzduší
a klimatu
2)	ekologické nakládání s odpady	rekultivace půdy	ochrana přírody 
a krajiny	redukce
vlivu fyzikálních faktorů	ochr. půdy a podzemní vody	
		(v mil. Kčs/Kč, b. c.)	
1986	2 230	1 218	562	450	.	.	.	.	
1987	2 493	1 340	642	511	.	.	.	.	
1988	2 970	1 827	584	559	.	.	.	.	
1989	3 602	2 271	692	639	.	.	.	.	
1990	6 048	3 268	1 688	1 092	.	.	.	.	
1991	9 376	4 626	3 187	1 427	.	136	.	.	
1992	16 954	7 224	5 755	3 115	72	.	788	.	
1993	19 890	8 715	7 876	2 893	109	.	297	.	
1994	28 272	10 843	13 489	3 127	162	.	651	.	
1995	32 252	10 246	17 886	2 772	374	.	974	.	
1996	37 036	10 011	21 475	3 449	.	659	567	875	
1997*	40 297	11 125	22 256	4 774	455	.	1 081	606	
1) do roku 1994 se jedná pouze o hmotné investice						Pramen: ČSÚ
2) do roku 1995 ochrana čistoty ovzduší
* V době řešení projektu byly k dispozici předběžné údaje. Konečný údaj byl 40 503,5 mil. Kč.

Tabulka 6-2  Jmenovité stavby k ochraně životního prostředí podle programového zaměření
		V tom:	
Rok	Celkem	ochrana vody 
(s výjimkou podzemní)	ochrana ovzduší 
a klimatu
1)	ekologické nakládání 
s odpady	rekultivace
půdy	ochrana přírody 
a krajiny	redukce
vlivu fyzikálních faktorů	ochr. půdy a podzemní vody	
	(v mil. Kč, b. c.)	
1992	12 488	6 377	3 613	2 498	0	.	.	.	
1993	11 888	6 022	4 098	1 750	0	.	18	.	
1994	17 214	8 372	5 787	2 199	76	.	780	.	
1995	17 570	6 298	9 016	1 361	82	.	813	.	
1996	21 415	5 734	12 309	2 378	.	119	789	86	
1997	14 616	3 711	9 348	697	.	293	434	133	
1) do roku 1995 ochrana čistoty ovzduší							Pramen: ČSÚ

Tabulka 6-3  Investice na ochranu životního prostředí dle odvětví, 1996
	OKEČ	Celkem	ochrana vody 1)	ochrana ovzduší a klimatu 2)	ekologické nakládání s odpady	ochrana přírody a krajiny	redukce vlivu fyzik. faktorů	
		(v tis. Kč)	
01	zemědělství, myslivost a souv. činnosti	58 097	11 606	34 776	5 719	2 971	3 025	
02	lesnictví, těžba dřeva a přidr. činnosti	81 295	4 665	4 291	36 376	35 963	0	
10	dobývání černého a hněd. uhlí, rašeliny	656 161	198 248	240 873	214 484	0	2 556	
14	dobývání a úprava ostatních nerostů	101 175	24 544	43 487	10 044	0	23 100	
15	výroba potravin a nápojů	407 492	263 207	105 499	37 258	1 528	0	
17	textilní průmysl	208 969	88 139	110 147	9 060	1 552	71	
18	oděvní průmysl, zprac. a barvení kožešin	13 828	3 162	10 666	0	0	0	
19	činění a úprava usní; výroba obuvi	20 791	12 363	2 463	5 635	0	330	
20	průmysl dřevařský a korkařský 	59 888	7 022	50 512	1 612	742	0	
21	výroba vlákniny, papíru a lepenky	1 212 361	721 314	454 730	24 957	0	11 360	
23	koksování, rafinérské zpracování ropy	501 184	779	461 202	39 203	0	0	
24	výroba chemických výrobků	2 421 818	304 030	1 683 332	357 609	23 481	53 366	
25	výroba pryžových a plastových produktů	121 304	44 792	38 524	35 953	2 035	0	
26	výroba ost. nekovových minerál. výrob.	553 596	55 065	444 594	46 544	2 973	4 420	
27	výroba kovů vč. hutního zpracování	1 392 911	200 083	1 063 085	123 899	5 314	530	
28	výroba kov. konstrukcí a kovoděl. výrob. 	160 030	24 981	129 446	3 902	0	1 701	
29	výroba strojů a zařízení pro další výrobu	411 717	66 770	324 843	16 642	3 352	110	
31	výroba elektrických strojů a přístrojů	148 592	23 458	115 003	10 050	60	21	
32	výr. rádiových, televizních a spoj. přístr.	6 603	1 662	4 810	131	0	0	
33	výroba zdravot., optických, časom. přístr.	24 698	3 971	20 093	409	0	225	
34	výroba dvoustopých motor. vozidel 	125 144	31 833	29 785	52 317	1 749	9 460	
35	výroba ostatních dopravních zařízení	44 530	8 365	33 452	2 652	0	61	
36	výroba nábytku; ostatní zprac. průmysl	139 205	8 884	61 763	66 393	2 165	0	
37	zpracování druhotných surovin	13 901	8 459	1 623	3 819	0	0	
40	výroba elektř., plynu, páry a teplé vody	13 006 751	416 972	11 231 257	981 535	115 762	261 225	
41	úprava a rozvod vody	975 158	884 345	35 257	6 766	47 582	1 208	
45	stavebnictví	172 628	6 164	36 584	121 738	5 078	3 064	
50	prodej, opr. motor. voz., prodej PH	137 676	135 908	141	0	0	1 627	
51	velkoobchod a zprostředkování obchodu	9 670	1 119	2 155	6 396	0	0	
52	maloobchod, opravy spotřebního zboží	40 212	15 634	24 329	170	0	79	
60	pozemní doprava	259 325	46 780	205 245	5 688	3	1 609	
63	vedlejší a pomocná činnost v dopravě	228 103	80 716	85 086	12 922	44 860	4 519	
65	peněžnictví	132 261	21 538	739	46 310	63 674	0	
70	činnosti v oblasti nemovitostí	73 425	20 937	51 979	57	452	0	
73	výzkum a vývoj	38 868	3 576	33 107	383	0	1 802	
74	služby převážně pro podniky	346 626	163 868	176 277	4 809	1 672	0	
75	veřejná správa, obrana, sociální zabezp.	11 079 947	6 177 889	3 715 710	753 946	262 556	169 846	
80	školství	111 323	13 189	91 677	1 293	0	5 164	
85	zdravotnictví, veterinární a soc. činnosti	316 358	39 597	227 035	32 540	11 273	5 913	
90	odstr. odp. vod a  odpadu, čištění města	750 850	372 029	19 514	356 544	2 763	0	
91	činnosti společenských organizací	17 009	7 030	4 548	5 431	0	0	
92	rekreační, kulturní a sportovní činnosti	46 455	21 597	5 939	0	18 919	0	
93	ostatní služby	4 386	94	3 100	1 192	0	0	
Ostatní odvětví (11, 12, 30, 50, 62-64, 67)	404 092	340 071	56 792	6 627	0	602	
Celkem 	37 036 413	10 886 455	21 475 470	3 449 015	658 479	566 994	
1) zahrnuta ochrana půdy a podzemní vody							Pramen: ČSÚ
2) do roku 1995 ochrana čistoty ovzduší

   Z hlediska posuzování vývoje investic na ochranu životního prostředí je rovněž významná struktura finančních zdrojů. Z hlediska krytí investičních nákladů na jmenovité stavby na ochranu životního prostředí byly v rámci statistických šetření sledovány u výše charakterizovaných jmenovitých staveb na ochranu životního prostředí od roku 1992 čtyři a o rok později pět finančních zdrojů:
•	vlastní zdroje,
•	úvěry,
•	dotace ze státního rozpočtu,
•	zdroje ze zahraničí,
•	ostatní zdroje.
   Nedostatkem daného zjišťování bylo, že výsledky poskytovaly přehled o finančních zdrojích u omezeného počtu staveb. Vedle toho nebyly metodicky zcela jednoznačně vymezeny jednotlivé finanční zdroje. Např. při zařazování finančních zdrojů získaných z Fondu národního majetku záleželo v podstatě na rozhodnutí vykazující jednotky, zda tyto prostředky vykáže jako dotace ze státního rozpočtu, nebo je zařadí mezi ostatní zdroje. Obdobně tomu bylo také u zdrojů získaných u Státního fondu životního prostředí.
   Důležitou změnou, ke které u statistických zjišťování za rok 1995 došlo, bylo rozšíření statistického zjišťování zdrojů financování na všechny investice na ochranu životního prostředí, tedy i na investiční akce s rozpočtovými náklady pod 5 mil. Kč.
   Jako samostatný zdroj financování byl zařazen Státní fond životního prostředí, tzn. za rok 1995 již bylo sledováno šest zdrojů financování: vlastní zdroje, úvěry, podpory ze státního rozpočtu, podpory ze Státního fondu životního prostředí, granty a dotace ze zahraničí a ostatní zdroje. Fond národního majetku byl zařazen mezi ostatní zdroje.
   Přehled finančních zdrojů pro krytí jmenovitých staveb na ochranu životního prostředí a následně celkových investic na ochranu životního prostředí charakterizují následující tabulky 6-4 a 6-5.

Tabulka 6-4  Zdroje financování jmenovitých staveb k ochraně životního prostředí
Rok	Počet	Zdroje	Vlastní 	Úvěry	Podpora z	Granty a 	Ostatní	
	staveb	financování	zdroje		veřejných	dotace ze 		
		celkem			rozpočtů 1)	zahraničí		
	(v mil. Kč, b. c.)	
1992	491	12 488	2)   5 246	1 622	5 521	99	.	
1993	532	11 888	4 820	1 181	4 634	696	557	
1994	567	17 214	8 334	2 633	5 170	635	442	
1995	660	17 570	8 152	3 524	4 189	955	750	
1996	844	21 415	11 616	5 039	3 803	235	722	
1997	729	14 617	5 828	5 720	1 976	717	376	
1) SR a SFŽP										Pramen: ČSÚ
2) vč. ostatních zdrojů

Tabulka 6-5  Zdroje financování celkových investic na ochranu životního prostředí
Rok	Zdroje financování	Vlastní zdroje	Úvěr	Podpora 
z veřejných rozpočtů 1)	Granty
a dotace ze zahraničí	Ostatní	
	(v mil. Kč, b. c.)	
1995	32 253	17 108	4 586	6 688	2 479	1 419	
1996	37 036	22 921	7 138	5 659	153	 1 166	
1997	40 297	24 673	7 582	5 539	277	2 225	
1) SR a SFŽP										Pramen: ČSÚ

6.1.1.2  Ekoprůmysl - odstraňování odpadních vod a pevného odpadu

   Standardní ekonomické statistiky a národní účty poskytují ekonomické informace o oddílu 90.00 OKEČ (národní klasifikace shodná s NACE Rev.1.) Odstraňování odpadních vod a pevného odpadu, čištění města.
   Oddíl zahrnuje informace o těch statistických jednotkách, jejichž hlavní činnost je zaměřena na oblasti odstraňování odpadních vod a pevných odpadů. Tyto ekonomické subjekty jsou v rámci EPEA nazývány „specializovaní producenti environmentálních služeb“. Informace o OKEČ 90 vytváří významnou část z celkového obrazu o ekonomické stránce ochrany životního prostředí.
   Národní účty rovněž poskytují podrobné informace o nabídce a použití produktů na ochranu životního prostředí (výrobků a služeb) buď ve formě tabulek zdrojů a užití, nebo ve formě strukturních bilancí (viz kapitola 5.2). Informace o klasifikovaných produktech zařazených v OKEČ 90 a poskytovaných prvně jmenovanými tabulkami by byly bývaly velice užitečné, ale z poslední doby nebyly žádné k dispozici. Strukturní bilance byla sestavena za rok 1992, tabulky zdrojů a užití za roky 1992 a 1995. Vzhledem k procesu ekonomické transformace odehrávající se v České republice by zřejmě nebylo možné takové informace uplatnit pro rok 1997. Doporučujeme tedy se touto otázkou dále zabývat.
   Tabulka 6-6 ukazuje účet produkce pro OKEČ 90 za roky 1994-1996. Celková produkce v roce 1996 představovala 18,5 mld. Kč, z čehož původcem produkce 13,4 mld. Kč byly podniky. Prezentovány jsou také informace o mezispotřebě, tj. o hodnotě nákupů energií, materiálů a služeb a o náhradách zaměstnancům.

6.1.2  Ministerstvo financí

   Ministerstvo financí je zdrojem pro informace o výdajích na ochranu životního prostředí ze:
•	státního rozpočtu,
•	Státního fondu životního prostředí,
•	územních rozpočtů.
   Nejvýznamnějším finančním zdrojem co do objemu finančních prostředků je státní rozpočet. Jeho předností je především disponibilita, vyplývající z jeho přerozdělovací funkce. Toho bylo využito vládou například při schválení podpory pro nejpostiženější regiony (tzv. ekomiliarda) počínaje rokem 1991. Druhým ve vztahu k objemu finančních podpor, ale prvním z pohledu účelového použití těchto podpor je Státní fond životního prostředí, který by měl mít nezastupitelnou roli zejména v období transformace, kdy řada znečišťovatelů nemá dostatek vlastních prostředků k realizaci opatření na ochranu životního prostředí. Třetím finančním zdrojem je Fond národního majetku, který byl jako zdroj financování využit vládou na základě příslušných usnesení k řešení ekologických závazků zejména v procesu privatizace.

Tabulka 6-6  OKEČ 90 - národní účty, 1994-1996
	1994	1995	1996	
Transakce	Celkem	Vláda	Podniky	Celkem	Vláda	Podniky	Celkem	Vláda	Podniky	
	(v mil. Kč)	
Produkce:	12 611	1 820	10 791	17 033	4 754	12 279	18 532	5 172	13 360	
	tržní	11 980	1 253	10 727	13 645	1 458	12 187	14 846	1 586	13 260	
	pro vlastní užití	64		64	92		92	100		100	
	netržní	567	567	0	3 296	3 296	0	3 686	3 586	0	
Mezispotřeba	7 302	1 248	6 054	10 131	3 749	6 382	11 022	4 078	6 944	
Přidaná hodnota	5 309	572	4 737	6 902	1 005	5 897	7 509	1 093	6 416	
Spotřeba materiálu	3 087	476	2 611	2 366	615	1 751	2 574	669	1 905	
čistá přidaná hodnota	2 222	96	2 126	4 536	390	4 146	4 935	424	4 511	
Náhrady zaměstnancům:	2 456	96	2 360	3 472	307	3 165	3 777	334	3 444	
	Mzdy a platy	1 836	73	1 763	2 672	231	2 441	2 907	251	2 656	
	Sociální příspěvky zaměstnavatelů	620	23	597	800	76	724	870	83	788	
Ostatní daně na produkci	234	23	234	151	21	130	164	23	141	
Ostatní dotace na produkci	-80		-80	-117		-117	-127		-127	
Čistý provozní přebytek	-844		-844	436	62	374	474	66	408	
Smíšený příjem	456		456	594		594	646		646	
Poznámka: hodnoty tištěné kurzívou byly odhadnuty
Pramen: ČSÚ Národní účty 1993-1994, Praha 1997, Národní účty 1995, Praha 1998,
předběžná data pro 1996, vlastní kalkulace

6.1.2  Ministerstvo financí

   Ministerstvo financí je zdrojem pro informace o výdajích na ochranu životního prostředí ze:
•	státního rozpočtu,
•	Státního fondu životního prostředí,
•	územních rozpočtů.
   Nejvýznamnějším finančním zdrojem co do objemu finančních prostředků je státní rozpočet. Jeho předností je především disponibilita, vyplývající z jeho přerozdělovací funkce. Toho bylo využito vládou například při schválení podpory pro nejpostiženější regiony (tzv. „ekomiliarda“) počínaje rokem 1991. Druhým ve vztahu k objemu finančních podpor, ale prvním z pohledu účelového použití těchto podpor, je Státní fond životního prostředí, který by měl mít nezastupitelnou roli zejména v období transformace, kdy řada znečišťovatelů nemá dostatek vlastních prostředků k realizaci opatření na ochranu životního prostředí. Třetím finančním zdrojem je Fond národního majetku, který byl jako zdroj financování využit vládou na základě příslušných usnesení k řešení ekologických závazků zejména v procesu privatizace.
   Účast státních finančních zdrojů lze chápat jako formu podpory, která by neměla být nezbytná pro realizaci většiny investic na ochranu životního prostředí, a větší akcent by měl být kladen na podporu zásady „znečišťovatel platí“. Zároveň je třeba dbát na to, aby nedocházelo ke zvýhodňování podporovaných subjektů v tržním prostředí. V procesu rozhodování o výši státních podpor jde zejména o postižení rovnovážného vztahu mezi urychlením procesu zlepšování životního prostředí a mírou neefektivnosti vyplývající z používání státních finančních prostředků.
   Souhrnný přehled o výdajích na životní prostředí z centrálních zdrojů dává následující tabulka 6-7.

Tabulka 6-7  Výdaje na životní prostředí z centrálních zdrojů
Zdroje financování akcí na	Rok	
ochranu životního prostředí	1992	1993	1994	1995	1996	1997	
	(v mld. Kč, b. c.)	
Státní rozpočet 1)	10,7	9,1	10,0	9,2	8,3	3)   4,4	
Státní fond životního prostředí	1,5	2,9	3,6	4,9	4,6	3)   3,4	
Fond národního majetku 2)	0,0	0,0	0,1	0,7	0,9	1,4	
							
Celkem	12,2	12,0	13,7	14,8	13,8	9,2	
1) výdaje na ekologii a pitnou vodu						Pramen: SFŽP, MF, FNM
2) národní program ochrany ovzduší je zahrnut ve výdajích SFŽP
3) dle rozpočtové skladby platné od 1. 1. 1997

6.1.2.1  Státní rozpočet

   Výdaje na ochranu životního prostředí ze státního rozpočtu jsou systematicky sledovány od roku 1991. V daném roce byla přijata interní metodika ministerstva financí, podle které byly tyto výdaje v rámci státního rozpočtu sledovány, a později byla tato metodika převzata také ministerstvem životního prostředí.
   Výdaje ze státního rozpočtu zahrnovaly podle výše zmíněné metodiky jak podpory preventivních opatření, tak i opatření na řešení následků znečištění, eventuálně jiných kompenzačních opatření (např. školy v přírodě). Výdaje zahrnovaly i podporu opatření na zajištění pitné vody pro obyvatelstvo. Proto se užíval pro označení těchto výdajů název „Výdaje na ekologii a pitnou vodu“.
   Výdaje na ekologii a pitnou vodu ze státního rozpočtu byly vykazovány v členění za jednotlivé vládní programy, které souvisí s ochranou životního prostředí, kompenzačními náklady a zabezpečováním pitné vody. Výdaje neobsahovaly sumář jednotlivých akcí k ochraně životního prostředí, jejichž realizace byla spíše náhodně (bez začlenění do konkrétního programu) podporována ze státního rozpočtu (například čistírny odpadních vod, administrativní budovy státní správy).
   Jak již bylo v úvodu řečeno, začlenění jednotlivých programů do výdajů na ekologii a pitnou vodu vyplývalo do značné míry ze subjektivního posouzení ministerstva financí a ministerstva životního prostředí, protože rozpočtová skladba neumožňovala sama o sobě dostatečně sledovat tyto výdaje, bylo tedy nutné některé položky výdajů dopočítávat z podrobných podkladů státního rozpočtu.
   Z tohoto pohledu došlo k zásadní změně počínaje již zmíněným rokem 1997, kdy byla zavedena na základě informačních potřeb pro prováděné ekonomické analýzy a zajištění požadavků mezinárodních organizací nová rozpočtová skladba. Její funkční třídění umožnilo systémové zachycení veřejných výdajů na ochranu životního prostředí. Dalším přínosem je dosažení transparentnosti výdajů a kompatibility s mezinárodními statistickými standardy.
   Relativní výhodou podpor poskytovaných ze státního rozpočtu je možnost jejich výrazného zvýšení (ale i snížení), vyplývající z poměrně velkých finančních zdrojů, se kterými státní rozpočet disponuje, na rozdíl od státních fondů, jejichž finanční zdroje jsou limitovány. Otázkou je však stanovení priorit výdajů ze státního rozpočtu, o kterých je třeba rozhodnout již při sestavování státního rozpočtu a od kterých se odvíjí celková výše a zaměření výdajů státního rozpočtu.
   Souhrnný přehled investičních a neinvestičních výdajů státního rozpočtu na ekologii a pitnou vodu charakterizuje tabulka 6-8. Tabulka 6-9 zachycuje informace o výdajích na životní prostředí členěné již podle nové rozpočtové skladby. Tabulka 6-10 charakterizuje příjmovou stranu státního rozpočtu v oblasti životního prostředí (také dle nové rozpočtové skladby). Z tabulky je zřejmé, že příjem státního rozpočtu plynoucí z této oblasti je velmi malý. Tabulka 6-11 prezentuje výdaje státního rozpočtu v členění dle ekonomických kategorií a složek životního prostředí.

Tabulka 6-8  Výdaje státního rozpočtu na ekologii a pitnou vodu
Název akce	1990	1991	1992	1993	1994	1995	1996	1997- rozp.	
	(v mil. Kč)	
Ekologické komunální investice v postižených oblastech (VPS)	1 000,0	1 000,8	1 000,0	1 340,0	1 141,3	1 037,2	583,6	400,0	
Územní ekologické investice 	264,1	754,4	1 175,0	981,2	890,5	323,0	0,0	0,0	
Ekolog. investice v hornictví					239,5	185,0	229,0	200,0	
Vodohospodářské stavby (MZe)	1 001,4	2 787,2	3 825,3	2 777,1	2 545,1	2 572,8	2 737,4	2 710,0	
v tom pitná voda	990,0					1 342,9	1 707,2	1 841,0	
z toho návratná finanční výpomoc								1 005,9	
- ČOV a kanalizace	11,4					1 229,9	1 030,2	869,0	
z toho návratná finanční výpomoc								378,0	
Vodohospodářské stavby (OÚ)				258,0		0,0	0,0		
Vodohospodářské stavby (nezaměstnanost)					102,2	0,0	0,0		
Vodohospodářské stavby (MZe, dotační titul č. 8)					270,1	330,0	355,0	400,0	
Vodovody (odb. 12)					93,0	0,0	0,0		
Vodohosp. stavby (200 VPS + 30)			718,5		219,7	0,0	0,0		
Protiradonová opatření (VPS)		16,9	209,7	159,2	227,1	118,4	94,5	120,0	
Revitalizace vodních toků (VPS)			20,0	79,9	147,4	191,8	365,8	330,0	
Ochrana VN Švihov			35,0	157,7	150,2	63,8	0,0	0,0	
Jílovský potok					21,4	19,9	18,4	20,0	
Technická opatření v PHO (VPS)	250,0	200,0	188,5		56,8	23,7	24,3	20,0	
Ekologická patření (MPO)		285,4	303,0	122,4	76,0	121,6	90,0		
z toho návratná finanční výpomoc						0,0	90,0		
Monitoring zdrav. stavu (MZ)						0,0	20,0		
Monitoring radiační a ŽP (MZ)						45,0	0,0		
Sanace těžby uranu (MP)					646,0	913,0	439,0	100,0	
Kombinovaná doprava (MD)						0,0	63,0	115,0	
Systémové ekologické dotace okresním úřadům		804,0	1 004,0			0,0	0,0		
Ekologické stavby MHPR		522,7	413,2			0,0	0,0		
Výzkum ŽP (MŽP)							11,7	10,0	
MO								77,6	
Odstranění povodňových škod (MŽP)								30,0	
Celkem investice	2 515,5	6 371,4	8 892,2	5 875,5	6 826,3	5 945,2	5 031,7	4 415,0	
Dotace na ekologická opatření SvČ, Sokolovsko				717,4	610,9	404,7	0,0	0,0	
Ekologická újma (obce, SvČ)							0,0	130,0	
Úspora paliv, zateplování, alternativní zdroje				357,2	398,0	199,7	232,4	350,0	
Dotace lesnímu hospodářství	638,0	800,0	270,0	823,6	783,7	849,6	850,5	900,0	
Program péče o ŽP + výzkum (MŽP)				176,1	158,8	197,0	215,3	226,0	
z toho výzkum						90,6	125,6	151,0	
Škody po sov. vojsku (MŽP)				194,1	140,0	138,8	125,0	125,0	
Monitoring potravního řetězce (MŽP, od r. 96 ve výzkumu)					18,2	0,0	0,0	0,0	
Havarie - voda 				32,1	48,6	0,0	0,0	25,0	
Dotace Agrokomplex		366,0	1 500,0	437,0	974,0	1 345,2	1 543,8	1 500,0	
Svoz a odvoz radioakt. odpadu					25,0	16,0	15,0	22,0	
Monitoring zdrav. stavu obyv. (MZ)				176,0		0,0	24,0	24,0	
Monitoring radiační a ŽP (MZ)						26,0	0,0		
Školy v přírodě (MŠMT)				329,4		0,0	0,0	0,0	
Příspěvky ZOO (VPS)						25,0	50,0	45,0	
Příspěvky botanickým zahradám							20,0		
Dotace na péči o krajinu 
(VPS, od r. 1996)						0,0	143,8	150,0	
Kombinovaná doprava (MD)						37,0	68,5	81,0	
Revitalizace vodních toků (MŽP)						4,4	4,8	5,0	
Protipovodňová prevence (MŽP)								25,0	
Celkem neinvestice	638,0	1 166,0	1 770,0	3 242,9	3 157,2	3 243,4	3 293,1	3 608,0	
Úhrnem výdaje na ekologii a pitnou vodu	3 153,5	7 537,4	10 662,2	9 118,4	9 983,5	9 188,6	8 324,8	8 023,0	
Pramen: MF

   Největší podíl výdajů státního rozpočtu představovaly výdaje spojené s vodním hospodářstvím, tzn. podpora výstavby čistíren odpadních vod, kanalizačních sběračů, zásobování pitnou vodou, revitalizace vodních toků, opatření v pásmech hygienické ochrany atd. Celkové výdaje týkající se vody jako složky životního prostředí představovaly v roce 1997 částku 3 690 mil. Kč, tj. 49,36 % celkových výdajů na ekologii a pitnou vodu. Největší položkou z této celkové částky byly podpory velkých vodohospodářských staveb prostřednictvím kapitoly ministerstva zemědělství v částce 2 710 mil. Kč.
   Z těchto velkých vodohospodářských staveb bylo 32,07 % vynaloženo na podporu čistíren a kanalizačních sítí. Předpokládá se, že stavby tohoto charakteru budou v dalším období financovány ze Státního fondu životního prostředí. Pouze v případě, že se bude jednat o stavby nad 100 mil. Kč, bude zvažována účast státního rozpočtu. V nejbližších letech se předpokládá, že podíl výdajů ze státního rozpočtu na čistírny odpadních vod a kanalizace by měl postupně klesat.
   K financování velkých vodohospodářských staveb přijala vláda usnesení č. 571 z 12. října 1994, kde byla přijata zásada, že na vodohospodářské stavby lze poskytnout dotace až do výše 80 % rozpočtových nákladů a návratnou finanční výpomoc. Jedním z hlavních důvodů podpory ze státního rozpočtu je zmírnění nárůstu cen vodného a stočného.
   Výdaje týkající se vodního hospodářství obsahovaly dále řadu menších položek vztahujících se ke specifickým programům podporovaných ze státního rozpočtu v roce 1997:
•	drobné vodohospodářské stavby financované z resortu ministerstva zemědělství v částce 400 mil. Kč. Tato podpora byla určena na zásobování pitnou vodou v malých obcích do 5000 obyvatel,
•	program revitalizace vodních toků ve výši 330 mil. Kč,
•	úhrady spojené s technickými opatřeními v pásmech hygienické ochrany vodních zdrojů představovaly částku 20 mil. Kč,
•	náhrada škod po Sovětské armádě ve výši 125 mil. Kč byla zaměřena na ochranu podzemních zásob pitné vody před znečištěním.

   Další skupinou významných výdajů byly výdaje resortu ministerstva zemědělství poskytované v rámci dotačního systému, které představovaly 9,91 % z celkových výdajů na ekologii a pitnou vodu v roce 1997. Zejména jde o dotace na hospodaření v lesích (900 mil. Kč) a další tituly podle zásad pro poskytování dotací a návratných finančních výpomocí ze státního rozpočtu ministerstvem zemědělství souvisejících s ochranou životního prostředí (1500 mil. Kč).
   Dotace na hospodaření v lesích jsou směrovány především na podporu pěstebních prací v oblastech postižených imisemi, podporu tzv. prací celospolečenského významu a podporu hospodaření v lesích směrovanou pro drobné vlastníky lesů.
   Podle „Zásad pro poskytování dotací a návratných finančních výpomocí ze státního rozpočtu ministerstvem zemědělství“ bylo v roce 1997 možno zahrnout do ekologických výdajů (vedle již zmíněné podpory lesního hospodářství) následující položky:
•	restrukturalizace rostlinné výroby zatravněním,
•	restrukturalizace rostlinné výroby zalesněním,
•	údržba krajiny v kulturním stavu,
•	podpora včelařství,
•	podpora vodního hospodářství.
   Třetím nejvýznamnějším výdajem byly dotace do nejpostiženějších oblastí, tzn. severních Čech, severní Moravy a hl. m. Prahy. Tato podpora je poskytována počínaje rokem 1991 a je zaměřena na řešení ekologických problémů v regionech vymezených ministerstvem životního prostředí. Do postižených oblastí bylo v roce 1997 uvolněno celkem 400 mil. Kč, tj. 4,99 % z celkových výdajů. Převážně jsou tyto finanční prostředky využívány na akce k ochraně čistoty ovzduší.
   Poměrně velké finanční prostředky byly vynaloženy i přes ministerstvo průmyslu a obchodu (8,10 % z celkových výdajů státního rozpočtu na ekologii a pitnou vodu v roce 1997). Například se jednalo o ekologické investice v hornictví a kovohutích, sanaci těžby uranu, ale také neinvestiční dotace na úsporu paliv, zateplování a alternativní zdroje energie.
   Ze státního rozpočtu je podporována také řada menších projektů souvisejících s ochranou životního prostředí, například protiradonová opatření, svoz radioaktivního odpadu.
   Kromě přímých výdajů státního rozpočtu jsou významné i garance státu za zahraniční úvěry, které vláda přijímá v případě, že se jedná o realizaci rozhodujících, celostátně významných investic. V oblasti ochrany životního prostředí se jedná zejména o odsíření tepelných elektráren v severních Čechách. Jako výdaje by byla tato položka vykazována v případě platby za dlužníka.
   Obtížně vyčíslitelná je i podpora drobného a středního podnikání ze státního rozpočtu poskytovaná prostřednictvím Českomoravské záruční a rozvojové banky na jednotlivé programy, kde lze podporovat rovněž ekologické akce.

Tabulka 6-9  Výdaje státního rozpočtu na ochranu životního prostředí, 1997 
Pořad.
číslo	Popis činností	Paragraf	Skutečnost
(v tis. Kč)	
1	Odvádění a čištění odpadních vod, kaly	2321	689 108,71	
4	Úprava drobných vodních toků	2333	167 757,17	
5	Ochrana vody	856 865,88	
6	Programy zateplování a úspor energie	2115	368 704,50	
9	Změny technologií vytápění	3713	101 152,06	
13	Ostatní činnosti k ochraně ovzduší j.n.	3719	285 077,41	
14	Ochrana ovzduší	754 933,97	
16	Sběr a svoz nebezpečných odpadů	3721	39 884,19	
17	Sběr a svoz komunálních odpadů	3722	28 636,13	
18	Sběr a svoz ostatních odpadů	3723	0,00	
24	Ostatní nakládání s odpady j.n.	3729	76 558,34	
25	Nakládání s odpady	145 078,66	
28	Dekontaminace půd a čištění spodní vody	3732	150 805,90	
30	Ostatní ochrana půdy a spodní vody j.n.	3739	1 442,15	
31	Ochrana půdy a podzemní vody	152 248,05	
32	Celospolečenské funkce lesů	1037	377 653,61	
33	Revitalizace říčních systémů	2334	213 747,10	
34	Ochrana druhů a stanovišť	3741	45 000,00	
35	Chráněné části přírody	3742	521 184,16	
37	Protierozní, protilavinová a protipožární ochr.	3744	121 554,00	
39	Ostatní čin. k ochraně přírody a krajiny j.n.	3749	145 511,34	
40	Ochrana biodiverzity a krajiny	1 424 650,21	
41	Konstrukce a uplatnění protihlukových zařízení	3751	2 205,63	
42	Protiradonová opatření	3752	78 080,00	
44	Ostatní činnosti k redukci fyzikálních vlivů	3759	35 370,28	
45	Redukce působení fyzikálních faktorů	115 655,91	
46	Ústřední státní správa v ochraně živ. prostředí	3761	282 511,84	
47	Ostatní org.státní správy v ochraně živ. prostředí	3762	153 863,64	
49	Správa v ochraně životního prostředí	436 375,48	
50	Výzkum životního prostředí	3780	88 346,36	
51	Mezinárodní spolupráce v životním prostředí	3791	30 954,91	
52	Ekologická výchova a osvěta	3792	18 341,35	
53	Ekologické programy v dopravě	3793	187 610,95	
54	Ekologické záležitosti a programy JN	3799	189 889,98	
55	Ostatní činnosti v ekologii	426 797,19	
56	Výdaje na ochranu životního prostředí celkem	4 400 951,71	
Pramen: MF

Tabulka 6-10  Environmentálně orientované výnosy státního rozpočtu, 1997
 Položky	          (v tis. Kč)	
 Výnosy z vlastních aktivit	            18 959	
 Pokuty	                151	
 Výnosy z prodeje nekapitálového majetku	             1 458	
 Výnosy z prodeje kapitálového majetku	             2 109	
 Celkem	           22 677	
Pramen: MF

Tab. 6-11 Výdaje na ochranu životního prostředí ze státního rozpočtu - podle ekonomických kategorií a složek životního prostředí, 1997
	Voda	Ovzduší	Odpady	Půda	Příroda	Fyz.
faktory	Admini-strativa	Výzkum	Ostatní	Celkem	
	(v tis. Kč)	
Náhrady zaměstnancům					95 595	18 809	205 717	5 928	17 039	343 088	
Mezispotřeba	167 193	16 307	57 386	854	134 561	7 628	179 727	19 305	34 694	617 655	
Běžné transfery	62 114	371 995	46 130	126 904	664 063	354	5 453	50 984	157 529	1 485 525	
Neinvestiční půjčky podnikům a obcím			2 000							2 000	
Hrubá tvorba fixního kapitálu	23 493	101 311	39 563		112 364	10 785	45 478		3 135	336 128	
Kapitálové transfery	405 473	265 322		24 490	418 068	78 080		12 130	214 400	1 417 962	
Investiční půjčky podnikům a obcím	198 593									198 593	
Ostatní										0	
Celkem	856 866	754 934	145 079	152 248	1 424 650	115 656	436 375	88 346	426 797	4 400 952	
z toho: transfery a půjčky											
Běžné transfery podnikům		190 431	44 440	25 231	120 023			21 310	72 611	474 046	
Běžné transfery neziskovým org.				101 085	103 845				26 255	231 185	
Běžné transfery nezávislým fondům					0		1 056			1 056	
Běžné transfery místním rozpočtům	62 114	167 635			269 318					499 066	
Běžné transfery vlastním příspěvkovým organizacím		10 309			169 314			29 674	27 401	236 698	
Běžné transfery vlastním fondům					1 404	351	4 284		0	6 039	
Ostatní běžné transfery		3 621	1 690	588	59	2	72		10	6 042	
Běžné transfery obyvatelstvu					100		40		298	438	
Ostatní běžné transfery do zbytku světa			0		0				30 955	30 955	
Neinvestiční transfery podnikům a obcím			2 000		0				0	2 000	
Kapitálové transfery ekonomickým subjektům				24 490	31 035			150	115 000	170 675	
Kapitálové transfery neziskovým organizacím					86 642				0	86 642	
Kapitálové transfery místním rozpočtům	405 473	264 992			176 906	78 080			88 920	1 014 370	
Kapitálové transfery vlastním příspěvkovým organizacím		330			123 485			11 980	10 480	146 275	
Investiční půjčky	198 593									198 593	
Transfery a půjčky celkem	666 180	637 317	48 130	151 394	1 082 131	78 434	5 453	63 114	371 929	3 104 080	
Pramen: MF

6.1.2.2  Státní fond životního prostředí

   SFŽP představuje významný centrální finanční zdroj, který vystupuje jako specializovaný státní fond, poskytující podpory na akce související s ochranou a zlepšením životního prostředí. Jeho důležitost stoupla mj. i po pověření realizací Programu ozdravění ovzduší, který byl iniciován Parlamentem České republiky, a na který bylo postupně v letech 1994 až 1997 uvolněné 6,1 mld. Kč.
   Zaměření podpor ze SFŽP je každoročně upřesňováno směrnicí ministerstva životního prostředí. Například pro rok 1997 byla v oblasti ochrany vod preferována opatření u zdrojů znečištění menších než 10 000 ekvivalentních obyvatel, u nichž dosud není zajištěno čištění odpadních vod a měrné náklady z požadované podpory nepřevýší 300 000 Kč na 1 tunu odstraněného BSK 5 za rok, nebo opatření u zdrojů znečištění ležících v ochranných pásmech pitné vody, vyhlášených příslušným vodohospodářským orgánem. Teoreticky lze očekávat, že v průběhu příštích let bude docházet k dalšímu nárůstu (nominálnímu) příjmů SFŽP, neboť poplatky za znečišťování životního prostředí je nutno valorizovat a zvýšit tak, aby odpovídaly nákladům na příslušná opatření na snížení znečištění. 
   Podíl výdajů SFŽP k výdajům státního rozpočtu bude zřejmě vzrůstat s ohledem na skutečnost, že výdaje státního rozpočtu v běžných cenách stagnují a v posledních letech klesají (zejména v souvislosti s poklesem výdajů do nejpostiženějších regionů).
   Výdaje ze Státního fondu životního prostředí představovaly v roce 1997 částku 3 364 mil. Kč (včetně prostředků pro Kancelář Fondu). Do obcí směřovalo 68 % podpor, do podnikové sféry 19 % a k rozpočtovým, příspěvkovým a ostatním akcím 13 %. V roce 1996 činil objem půjček 2 029 mil. Kč, tj. 44 %.
   Výdaje SFŽP na ochranu životního prostředí v letech 1992-1997 prezentuje tabulka 6-12. Tabulka 6-13 zachycuje informace o výdajích na životní prostředí v roce 1997, členěné již podle nové rozpočtové skladby. Tabulka 6-14 charakterizuje příjmovou stranu pro stejný rok. Tabulka 6-15 prezentuje výdaje státního rozpočtu v členění dle ekonomických kategorií a složek životního prostředí.

Tabulka 6-12  Příjmy a výdaje Státního fondu životního prostředí
Složky životního
prostředí	1992	1993	1994	1995	1996	1997	
	(v mil. Kčs/Kč, b. c.)	
	Příjmy	
Celkem	2 422,5	2 767,6	4 489,1	4 959,5	5 354,2	5 298,6	
Ochrana vod	1 320,0	1 153,2	975,6	795,2	782,6	849,7	
Ochrana ovzduší	845,8	854,5	1 415,6	1 397,5	1 568,8	1 798,9	
Ochrana přírody	208,6	325,8	514,9	375,1	448,3	469,9	
Odpady	48,1	358,0	451,8	640,0	323	140,2	
Ostatní	0,0	76,1	75,6	91,4	123,3	335,1	
FNM – POO 1)	.	.	1 000,0	1 610,0	2 069,3	1 664,0	
Freony	.	.	55,6	50,3	38,9	40,8	
	Výdaje	
Celkem	1 491,8	2 894,5	3 584,2	4 917,9	4 644,7	3 364,0	
Ochrana vod	943,1	1 672,4	1 993,7	2 163,3	1 946,2	1 891,6	
Ochrana ovzduší	509,5	936,7	1 062,2	690,9	668,3	593,7	
Ochrana přírody	11,4	45,3	144,4	87,9	232,1	139,4	
Odpady	12,0	214,2	178,1	248,7	145,3	60,5	
Ostatní	15,8	25,9	40,0	38,7	41,4	68,2	
FNM – POO 1)	.	.	165,8	1 671,4	1 564,0	607,9	
Freony	.	.	0,0	17,0	47,4	2,7	
1) Fond národního majetku - program ochrany ovzduší
Pramen: Státní fond životního prostředí (SFŽP)

Tabulka 6-14  Environmentálně orientované výnosy SFŽP, 1997
Položky	(v tis. Kč)	
Výnosy z vlastních aktivit	51 092	
Pokuty	42 812	
Výnosy z prodeje nekapitálového majetku	1 034	
Výnosy z prodeje kapitálového majetku	191	
Celkem	95 129	
Pramen: MF
Tabulka 6-13  Výdaje SFŽP na ochranu životního prostředí, 1997
Pořad.
číslo	Popis činností	Paragraf	Skutečnost	
			(v tis. Kč)	
1	Odvádění a čištění odpadních vod, kaly	2321	1 748 920,75	
3	Odvádění a čištění odpadních vod JN	2329	0,00	
5	Ochrana vody	1 748 920,75	
7	Odstraňování tuhých emisí	3711	6 720,00	
8	Odstraňování plynných emisí	3712	105 412,00	
9	Změny technologií vytápění	3713	1 070 459,56	
10	Opatř. ke snižování prod. plynů pošk .ozón	3714	2 701,79	
11	Změny výr. techn. za účelem odstranění emisí	3715	31 224,27	
13	Ostatní činnosti k ochraně ovzduší j.n.	3719	48 032,97	
14	Ochrana ovzduší	1 264 550,59	
20	Využívání a zneškodňování komunál. odpadů	3724	15 422,07	
22	Prevence vzniku odpadů	3727	2 133,00	
24	Ostatní nakládání s odpady j.n.	3729	67 435,55	
25	Nakládání s odpady	84 990,62	
28	Dekontaminace půd a čištění spodní vody	3732	0,00	
30	Ostatní ochrana půdy a spodní vody j.n.	3739	0,00	
31	Ochrana půdy a podzemní vody	0,00	
32	Celospolečenské funkce lesů	1037	19 181,96	
33	Revitalizace říčních systémů	2334	0,00	
34	Ochrana druhů a stanovišť	3741	742,79	
35	Chráněné části přírody	3742	4 730,85	
37	Protierozní, protilavinová a protipožární ochr.	3744	0,00	
39	Ostatní čin. k ochraně přírody a kraj. j.n.	3749	51 771,81	
40	Ochrana biodiverzity a krajiny	76 427,41	
41	Konstrukce a uplatnění protihlukových zařízení	3751	0,00	
42	Protiradonová opatření	3752	0,00	
44	Ostatní činnosti k redukci fyzikálních vlivů	3759	0,00	
45	Redukce působení fyzikálních faktorů	0,00	
46	Ústřední státní správa v ochraně živ.prostředí	3761	0,00	
47	Ostatní org. státní správy v ochraně živ.prostředí	3762	0,00	
48	Ostatní správa v ekologii	3769	57 030,59	
49	Správa v ochraně životního prostředí	57 030,59	
50	Výzkum životního prostředí 	3780	0,00	
51	Mezinárodní spolupráce v životním prostředí	3791	0,00	
52	Ekologická výchova a osvěta	3792	11 152,98	
53	Ekologické programy v dopravě	3793	13 240,30	
54	Ekologické záležitosti a programy j.n.	3799	3 987,52	
55	Ostatní činnosti v ekologii	28 380,80	
56	Výdaje na ochranu životního prostředí celkem	3 260 300,76	

Tabulka 6-15  Výdaje na ochranu životního prostředí SFŽP podle ekonomicých 
                          kategorií a složek životního prostředí, 1997
	Voda	Ovzduší	Odpady	Půda	Příroda	Fyzikální
faktory	Admini-strativa	Výzkum	Ostatní	Celkem	
	(v tis. Kč)	
Náhrady zaměstnancům							23 038			23 038	
Mezispotřeba							28 306			28 306	
Běžné transfery	107 537	38 304	10 421		76 283		376		10 843	243 764	
Neinvestiční půjčky podnikům a obcím		12 112							1 380	13 492	
Ostatní											
Hrubá tvorba fixního kapitálu							5 311			5 311	
Kapitálové transfery	891 835	516 982	55 017		907				14 981	1 479 722	
Investiční půjčky podnikům a obcím	749 549	697 153	19 553		-763				1 177	1 466 669	
Ostatní										0	
Celkem	1 748 921	1 264 551	84 991	0	76 427	0	57 031	0	28 381	3 260 301	
z toho: transfery a půjčky											
Běžné transfery podnikům		21 768	402		12 245					34 415	
Běžné transfery neziskovým org.		0	0		32 491					32 491	
Běžné transfery nezávislým fondům	107 537	9 100	0		-58					116 578	
Běžné transfery místním rozpočtům		7 435	0		28 349					35 784	
Běžné transfery vlastním příspěvkovým organizacím		0	10 019		3 257				10 843	24 118	
Běžné transfery vlastním fondům		0					346			346	
Ostatní běžné transfery		0					5			5	
Běžné transfery obyvatelstvu		0									
Ostatní běžné transfery do zbytku světa		0					25			25	
Neinvestiční transfery podnikům a obcím		12 112							1 380	13 492	
Kapitálové transfery ekonomickým subjektům		4 239	5481						87	9 807	
Kapitálové transfery neziskovým organizacím	38 579	81 836	4518		468				134	125 535	
Kapitálové transfery místním rozpočtům	851 745	423 571	45 018		439				14 760	1 335 533	
Kapitálové transfery vlastním příspěvkovým organizacím	1 511	7 336								8 847	
Investiční půjčky	749 549	697 153	19 553		-763				1 177	1 466 669	
Transfery a půjčky celkem	1 748 921	1 264 551	84 991	0	76 427	0	376	0	28 381	3 203 646	
Pramen: MF
6.1.2.3  Územní rozpočty

   Významným nástrojem regionální environmentální politiky jsou územní rozpočty. Jedná se o rozpočty okresních úřadů a především obcí. Obecní rozpočet je základním dokumentem obce, který je schvalován obecním zastupitelstvem a ve své struktuře odráží pořadí naléhavosti potřeb obce včetně oblasti ochrany životního prostředí.
   Sledování výdajů z územních rozpočtů na ochranu životního prostředí vycházelo do roku 1996 z platné rozpočtové skladby s tím, že tyto výdaje byly vztaženy ke kapitole 702, zahrnující paragraf 1202 - Vodohospodářská zařízení, paragraf 4703 - Ochrana přírody a paragraf 4706 - Odstraňování komunálních odpadů. Vzhledem k nejednotnosti metodiky sledování výdajů byly tyto údaje nesrovnatelné s výdaji ze soukromých finančních zdrojů a s výdaji ostatních veřejných rozpočtů a zároveň neodpovídaly metodice Evropského statistického úřadu.
   Některé obce navíc vykazovaly výdaje na ochranu životního prostředí dle své úvahy nebo potřeby, spíše jako přehled jednotlivých staveb souvisejících s ochranou životního prostředí. Takovéto údaje jsou srozumitelné pro občany dané obce, jsou však zcela neporovnatelné na celostátní úrovni.

Tabulka 6-16  Výdaje územních rozpočtů na ochranu životního prostředí
Rok	1992	1993	1994	1995	1996	1997	
	(v mil. Kč, b. c.)	
Výdaje 	7 135	5 125	12 176	12 875	11 886	13 200	
1992-1996	Výdaje na životní prostředí a vodní hospodářství (kapitola 702 rozpočtové skladby platné do 31. 12. 1996).
1997 Výdaje na ochranu životního prostředí dle nové rozpočtové skladby platné od 1. 1. 1997.
Pramen: MF

   Kromě již zmíněného je výhodou údajů o výdajích na ochranu životního prostředí podle nové rozpočtové skladby možnost jejich podrobnějšího členění jak z hlediska financování, tak i z hlediska předmětu financování.
   Z údajů za rok 1997 například vyplývá, že provozní výdaje územních rozpočtů na ochranu životního prostředí dosáhly výše 5 389 mil. Kč a investiční výdaje představovaly částku 7 812 mil. Kč.
   Podle funkčního třídění rozpočtové sklady lze dostatečně podrobně posoudit výši výdajů do jednotlivých oblastí ochrany životního prostředí. Největší podíl výdajů směřuje do ochrany vody (6 147 mil. Kč). Největší položkou jsou zde investiční výdaje na odvádění a čištění odpadních vod a nakládání s kaly (5 944 mil. Kč).
   Druhou velmi významnou skupinou výdajů na ochranu životního prostředí jsou výdaje na ochranu biodiverzity a krajiny (3 381 mil. Kč), kde jsou největší položkou běžné výdaje na péči o vzhled obcí a veřejnou zeleň (2 439 mil. Kč). Poměrně vysoké jsou i běžné výdaje na ochranu druhů a stanovišť (531 mil. Kč).
   V pořadí třetí skupinou jsou výdaje na nakládání s odpady (2 260 mil. Kč), kde dominantní je položka běžných výdajů na sběr a svoz komunálních odpadů (1 491 mil. Kč).
   Zanedbatelné nejsou ani výdaje na ochranu ovzduší (1 273 mil. Kč). Zde jsou nejvýznamnější položkou investiční výdaje na změny technologií vytápění (1 221 mil. Kč), prováděné převážně formou plynofikace.
   Z uvedeného je zřejmé, že prioritou místních rozpočtů v ochraně životního prostředí je investiční výstavba zaměřená na odvádění a čištění odpadních vod. Lze předpokládat, že v nejbližších letech se tato priorita místních rozpočtů ještě zdůrazní, neboť z předběžných studií dopadů přidružení k Evropské unii v oblasti ochrany životního prostředí vyplývá, že zejména oblast čištění komunálních odpadních vod bude v České republice vyžadovat nemalé finanční prostředky.
   Výnosy spojené se životním prostředím (1,7 mld. Kč) jsou v porovnání s výdaji místních rozpočtů na ochranu životního prostředí poměrně malé (tabulky 6-17 a 6-18). Tabulka 6-19 zachycuje výdaje místních rozpočtů na životní prostředí v členění dle ekonomických kategorií a složek životního prostředí.

Tabulka 6-17  Výnosy místních rozpočtů spojené se životním prostředím, 1997
Položky	(v tis. Kč)	
Výnosy z vlastních aktivit	1 189 143	
Pokuty	73 971	
Výnosy z prodeje nekapitálového majetku	224 097	
Výnosy z prodeje kapitálového majetku	219 993	
Neidentifikováno	85	
Celkem	1 707 289	
Pramen: MF

Tabulka 6-18  Výdaje územních rozpočtů na ochranu životního prostředí, 1997
Pořad.
číslo	Popis činností	Paragraf	Skutečnost
(v tis. Kč)	
1	Odvádění a čištění odpadních vod, kaly	2321	5 944 063	
2	Prevence znečišťování vody	2322	49 970	
3	Odvádění a čištění odpadních vod j.n.	2329	67 891	
4	Úprava drobných vodních toků	2333	84 772	
5	 Ochrana vody	6 146 696	
6	Programy zateplování a úspor energie	2115	18 133	
7	Odstraňování tuhých emisí	3711	28	
8	Odstraňování plynných emisí	3712	10	
9	Změny technologií vytápění	3713	1 221 478	
11	Změny výrobních technologií za účelem odstr.emisí	3715	167	
12	Monitoring ochrany ovzduší	3716	13 137	
13	Ostatní činnosti k ochraně ovzduší j.n.	3719	20 093	
14	 Ochrana ovzduší	1 273 046	
16	Sběr a svoz nebezpečných odpadů	3721	8 660	
17	Sběr a svoz komunálních odpadů	3722	1 490 777	
18	Sběr a svoz ostatních odpadů	3723	61 523	
19	Využívání a zneškodňování nebezpečných odpadů	3724	4 617	
20	Využívání a zneškodňování komunálních odpadů	3725	442 314	
21	Využívání a zneškodňování ostatních odpadů	3726	16 383	
22	Prevence vzniku odpadů	3727	8 011	
23	Monitoring nakládání s odpady	3728	9 867	
24	Ostatní nakládání s odpady j.n.	3729	218 358	
25	Nakládání s odpady	2 260 477	
28	Dekontaminace půd a čištění spodní vody	3732	9 221	
29	Monitoring půdy a podzemní vody	3733	4 637	
30	Ostatní ochrana půdy a spodní vody j.n.	3739	4 460	
31	Ochrana půdy a podzemní vody	18 318	
32	Celospolečenské funkce lesů	1037	196 238	
33	Revitalizace říčních systémů	2334	42 282	
34	Ochrana druhů a stanovišť	3741	531 304	
35	Chráněné části přírody	3742	42 041	
37	Protierozní, protilavinová a protipožární ochrana	3744	26 523	
38	Péče o vzhled obcí a veřejnou zeleň	3745	2 438 505	
39	Ostatní čin. k ochraně přírody a kraj. j.n.	3749	104 094	
40	Ochrana biodiverzity a krajiny	3 380 987	
41	Konstrukce a uplatnění protihlukových zařízení	3751	6 278	
42	Protiradonová opatření	3752	87 016	
43	Monitoring k zajišťování úrovně fyzikálních faktorů	3753	1 838	
44	Ostatní činnosti k redukci vlivů fyzikálních faktorů	3759	43	
45	Redukce působení fyzikálních faktorů	95 175	
47	Ostatní orgány státní správy v oblasti živ.prostředí	3762	653	
48	Ostatní správa v ekologii	3769	257	
49	Správa v ochraně životního prostředí	910	
50	Výzkum životního prostředí	3780	34	
51	Mezinárodní spolupráce v životním prostředí	3791	318	
52	Ekologická výchova a osvěta	3792	11 721	
53	Ekologické programy v dopravě	3793	8	
54	Ekologické záležitosti a programy j.n.	3799	12 529	
55	Ostatní činnosti v ekologii	24 576	
56	 Výdaje na ochranu životního prostředí celkem	13 200 219	
Pramen: MF

6.1.3  Fond národního majetku

   Výdaje z Fondu národního majetku jsou zahrnovány do státních výdajů v souvislosti s jeho úlohou při řešení ekologických závazků v procesu privatizace. Nejedná se však o státní fond ve smyslu národních rozpočtových pravidel, a není proto součástí veřejných rozpočtů. Mezi výdaje na ochranu životního prostředí jsou zahrnovány výdaje spojené s podporou řešení škod na životním prostředí v oblasti kontaminace podzemních vod, kontaminace zeminy a nezabezpečených skládek nebezpečných odpadů. Z důvodů nedostatečné evidence výdajů však nelze vyčíslit podrobnější členění výdajů podle těchto oblast, uvádí se proto pouze celková částka (v tabulce 6-20).

Tab. 6-19  Výdaje na ochranu životního prostředí z místních rozpočtů, podle ekonomických kategorií a složek životního prostředí, 1997 
	Voda	Ovzduší	Odpady	Půda	Příroda	Fyzikální
faktory	Admini-strativa	Výzkum	Ostatní	Celkem	
	(v tis. Kč)	
Náhrady zaměstnancům	24 550	440	66 897	4	241 051	10	0	0	30	332 982	
Mezispotřeba	533 208	59 913	1 190 249	15 509	1 962 656	33 640	726	33	11 196	3 807 131	
Běžné transfery	52 540	139 199	328 326	796	659 099	50 524	164	0	8 360	1 239 008	
Neinvestiční půjčky podnikům a obcím	2 549	0	106	0	1 036	0	0	0	0	3 691	
Ostatní	670	127	1 053	0	2 509	2 159	20	0	3	6 541	
Hrubá tvorba fixního kapitálu	5 517 793	998 231	367 740	2 008	280 407	11 940	0	0	4 936	7 183 055	
Kapitálové transfery	55 722	63 805	287 030	0	188 762	335	0	0	50	595 704	
Investiční půjčky podnikům a obcím	800	5 879	2 977	0	2 606	0	0	0	0	12 262	
Ostatní	2 196	5 451	1 337	0	183	0	0	0	0	9 166	
Nákupy podílů	0		17 838	0	0			0	0	17 838	
Celkem	6 190 028	1 273 045	2 263 552	18 318	3 338 308	98 608	910	33	24 575	13 207 379	
z toho: transfery a půjčky											
Běžné transfery podnikům	6 776	12 865	24 593		80 767	1 576			223	126 801	
Běžné transfery neziskovým org.	1 090	6 986	3 657		6 135	2 274			5 778	25 920	
Běžné transfery nezávislým fondům	47	0	0		0	0				47	
Běžné transfery místním rozpočtům	3 394	6 842	10 092	289	4 797	5 719	150		1 982	33 264	
Běžné transf. vlastním příspěvk. org.	740	813	88 802		478 845	0			20	569 220	
Běžné transfery vlastním fondům	17 994	0	61 480	500	6 208	1 314				87 496	
Ostatní běžné transfery	21 489	997	138 325	7	76 373	16	14		3	237 223	
Běžné transfery obyvatelstvu	1 011	110 697	1 377		5 973	39 625			55	158 738	
Ostatní běžné transfery do zbytku světa	0	0	0		0	0			300	300	
Neinvestiční transfery podnikům a obcím	2 549	0	106		1 036	0				3 691	
Kapitálové transfery ekonom. subjektům	2 721	47 518	276 650		65 608	0				392 497	
Kapitálové transfery nezisk.organizacím	1 080	4 667	0		0	0				5 747	
Kapitálové transfery místním rozpočtům	51 801	7 485	3 606		527	0			50	63 468	
Kapitálové transf. vlastním příspěvk. org.	0	4 057	6 774		122 626	335				133 792	
Kapitálové transfery vlastním fondům		79	0		0	0				79	
Náhrady	120	0	0		0	0				120	
Investiční půjčky	800	5 879	2 977		2 606	0				12 262	
Transfery a půjčky celkem	111 611	208 884	618 438	796	851 503	50 859	164	0	8 410	1 850 665	
Pramen: MF

Tabulka 6-20  Výdaje Fondu národního majetku na ochranu životního prostředí 
Rok	1992	1993	1994	1995	1996	1997	
	(v mld. Kč, b. c.)	
Výdaje	0	9,1	0,1	0,7	0,9	1,4	
Pramen: Fond národního majetku

6.2  Postup při realizaci EPEA

   Účet výdajů na ochranu životního prostředí je strukturovaný soubor tabulek, které popisují produkci environmentálních služeb, jejich spotřebu a také financování ochrany životního prostředí. Tento soubor je ustaven stejným způsobem jako národní účty a rezultující agregát - národní výdaje na ochranu životního prostředí, je konzistentní a srovnatelný se základním agregátem národních účtů – hrubým domácím produktem. 
   Jak bylo v předchozí analýze uvedeno, existuje celá řada ekonomických informací o výdajích a o aktivitách na ochranu životního prostředí v České republice. Všeobecně lze konstatovat, že je k dispozici poměrně rozsáhlý soubor údajů pro ty, kteří chtějí analyzovat ekonomické aspekty environmentální ochrany.
   Nová rozpočtová skladba zajišťuje dobrý základ pro hodnocení vládních výdajů na ochranu životního prostředí. Jak provedená analýza dokazuje, jsou v daném členění k dispozici údaje pouze za rok 1997. Proto není možná konstrukce časových řad. Také srovnání s jinými informačními zdroji dat je obtížné. Podrobná data národních účtů  a zejména pro OKEČ 90 – Odstraňování odpadních vod a pevného odpadu za rok 1997 v době řešení projektu nejsou k dispozici.
   V průběhu propočtu bylo třeba řadu podrobných údajů odhadnout. V environmentálním účetnictví, stejně jako v účetnictví národním, je používání odhadů běžné. Výše uvedené kvalitativní změny základních dat společně s ekonomickou transformací jsou však důvodem, že  některé odhady jsou nespolehlivé, protože ekonomické podmínky se rychle mění, například v důsledku privatizace nebo zpřísněné legislativy v oblasti životního prostředí.
   Z tohoto důvodu je zřejmé, že mnohé odhady bude možné v budoucnosti poměrně výrazně zpřesnit. Toto zpřesnění by mělo být realizováno, až budou k dispozici všechny údaje za rok 1997, event. i za rok 1998, příp. až bude k dispozici delší časová řada.
   Následující subkapitola je zaměřena na konsolidaci dostupných dat a na vyplnění mezer odhady tak, aby bylo možno vytvořit první (předběžný) účet výdajů na ochranu životního prostředí pro Českou republiku.
   Tato konsolidace a postup provádění odhadů je realizována v těchto krocích:
1.	Konsolidace vládních výdajů – hlavním úkolem v této oblasti je zajistit u mezivládních transferů, že výdaje budou započteny pouze jednou. Rovněž neinvestiční a investiční půjčky jsou převáděny do ekvivalentů hotovostních grantů (podle směrnic EU o státní pomoci).
2.	Konsolidace dat o environmentálních investicích ekonomických subjektů (ze šetření výdajů) s údaji o OKEČ 90 národních účtů.
3.	Odhad běžných výdajů a spotřeby fixního kapitálu ve vazbě na investice do životního prostředí, pokud již tyto údaje nejsou k dispozici z veřejných rozpočtů (tj. zejména pro podniky).

6.2.1  Konsolidace vládních výdajů

Transfery a půjčky
   Prvním úkolem je konsolidovat finanční toky mezi jednotlivými vládními úrovněmi, s cílem zabránit duplicitnímu zaúčtování. Například, státní rozpočet poskytuje informace o investičních transferech do místních rozpočtů. Místní úřady budou používat tyto peníze od státu, aby financovaly část svých investic. Vezmeme-li jak státní výdaje na transfery, tak výdaje místních úřadů na investice, budou tyto výdaje započteny dvakrát. Proto je třeba mezivládní finanční toky „očistit“ od těchto duplicit. 
   Agregovaný pohled na informace o transferech a půjčkách z veřejných rozpočtů je daný v tabulce 6-21. Aby byla tabulka přehledná a jednoduchá, byly ignorovány malé položky (výdaje pod 5 mil. Kč – podrobnosti je možné nalézt v tabulkách 6-11, 6-15 a 6-19). Pro zamezení dvojího zaúčtování se nebraly do úvahy investiční transfery z místních rozpočtů do místních rozpočtů (63 mil. Kč, většinou na ochranu čistoty vod), protože se předpokládalo, že odpovídající investice se objeví v rozpočtech příjemců. Z tohoto důvodu je celková hodnota v tabulce 6-21 asi o 2 % menší než součet všech transferů a půjček v tabulkách 6-11, 6-15 a 6‑19. Jak ukazuje tabulka 6-21, je finanční podpora ochrany životního prostředí soustředěna do tří oblastí životního prostředí: na ochranu čistoty vod, na ochranu čistoty ovzduší a na ochranu přírody a krajiny.

Tabulka 6-21  Transfery a půjčky z veřejných rozpočtů, 1997
Zdroj	Typy transferů nebo půjček	Voda	Ovzduší	Odpady	Půda	Příroda	Fyz.fakt.	Věda	Ostatní	Celkem	
		(v mil. Kč)	
SR	Investiční půjčky (pouze obce)	199	0	0	0	0	0	0	0	199	
SFŽP	Investiční půjčky (podnikům a obcím)	750	697	20	0	-1	0	0	1	1 467	
Vláda	Investiční transfery vlastním příspěvkovým organizacím	2	12	7	0	246	0	12	10	289	
Vláda	Investiční transfery podnikům	3	52	282	24	97	0	0	115	573	
Vláda	Investiční transfery NO	40	87	5	0	87	0	0	0	218	
SR a SFŽP 	Invest. transfery místním rozpočtům	1 257	689	45	0	177	78	0	104	2 350	
SR	Neinv.transf.do zbytku světa	0	0	0	0	0	0	0	31	31	
NEF	Neinvestiční transfery fondům	108	9	0	0	0	0	0	0	117	
Vláda	Neinvestiční transfery vlastním příspěvkovým organizacím	1	11	99	0	651	0	30	38	830	
Obce	Neinvestiční transfery obyvatelstvu	1	111	1	0	6	40	0	0	159	
Vláda	Neinv. transfery podnikům	7	225	69	25	213	2	21	73	635	
Vláda	Neinv.transfery NO	1	7	4	101	142	2	0	32	290	
SR a SFŽP	Neinv.transfery obcím	62	175	0	0	298	0	0	0	535	
Obce	Neinv. transfery vlastním fondům	18	0	61	1	6	1	0	0	87	
Obce	Jiné neinv. transfery	21	1	138	0	76	0	0	0	237	
	Celkem	2 468	2 075	731	151	2 000	123	63	405	8 016	
	z toho:										
	Investiční dotace	1 301	839	338	24	607	78	12	229	3 430	
	Investiční půjčky	948	697	20	0	-1	0	0	1	1 665	
	Běžné transfery	219	539	373	127	1 393	45	51	174	2 921	
Pozn. „Vláda“ představuje sumu transferů ze státního rozpočtu, SFŽP a místních rozpočtů
Pramen: vlastní kalkulace založené na údajích MF

   Celková podpora environmentálních investic byla 5,1 mld. Kč, z toho 3,4 mld. Kč byly investiční transfery a 1,4 mld. Kč investiční půjčky. Běžné (neinvestiční) transfery představovaly 1,9 mld. Kč, z nich byla významná část (1,4 mld. Kč) věnována na ochranu přírody a krajiny.
   Z tabulky 6-21 je zřejmé, že:
•	Místní úřady získaly 2,35 mld. Kč v investičních grantech a 0,53 mld. Kč v běžných transferech. Zároveň získaly půjčky s preferenčními úrokovými mírami. Tyto informace se však objeví pouze v tabulce o zdrojích financování výdajů na ochranu životního prostředí, protože je třeba předpokládat, že investice a běžné výdaje financované z těchto zdrojů jsou již zaneseny v místních rozpočtech.
•	Ekonomické subjekty (podniky) získaly 573 mil. Kč v investičních transferech a 635 mil. Kč v běžných transferech. Zároveň „profitují“ ze zvýhodněných půjček. Také tyto výdaje se objeví v tabulce finančních zdrojů na ochranu životního prostředí.
•	Vlastní příspěvkové organizace dostaly 290 mil. Kč v investičních grantech a 830 mil. Kč v běžných transferech, většinou v oblasti ochrany přírody a krajiny. Tyto organizace zahrnují například Hydrometeorologický ústav, Výzkumný ústav vodohospodářský, Český ekologický ústav a Agenturu pro ochranu přírody a krajiny. Mohou ale také zahrnovat místní agentury a ústavy. Je pravděpodobné, že environmentální výdaje těchto ústavů nejsou obsaženy v údajích veřejných rozpočtů. Proto mohou tyto transfery vlastním příspěvkovým organizacím v principu sloužit pro odhad jejich výdajů. Je však možné, že tyto instituce samotné poskytují transfery institucím jiným. Tato oblast vyžaduje další výzkum.
•	Neziskové instituce obdržely 218 mil. Kč v investičních grantech a 290 mil. Kč v běžných transferech. Rovněž zde by transfery dovolovaly odhadnout výdaje těchto neziskových institucí, protože žádné další údaje o nich nejsou k dispozici.
•	Transfery do zahraničí (zbytku světa) a obyvatelstvu by se přímo zaznamenávaly do tabulky výdajů na ochranu životního prostředí, protože tyto transfery nemají žádný protějšek, tj. použití těchto prostředků není nepopisováno v jiném datovém souboru.
•	Zbývající položky (transfery do fondů, „jiné“ transfery) jsou nejasné povahy, a bylo by třeba provést další výzkum, aby se jejich přesné místo určení vyjasnilo.

Kontroly konzistence s výsledky šetření environmentálních investic

   Tabulka 6-22 poskytuje informace o finančních zdrojích investic na ochranu životního prostředí. Je třeba si všimnout, že by mohly existovat různé důvody pro rozdíly mezi oběma datovými soubory. Za prvé institucionální sektory - jak je patrné z tabulky 6-21, jsou státní podniky (společnosti vlastněné nějakou státní institucí) pokládány za korporace (tj. podniky). Není jisté, že odborníci (účetní) pracující s veřejnými rozpočty použili stejnou interpretaci. Za druhé časování - mohou existovat rozdíly ve sledovaném období. Veřejné účetnictví pracuje s kalendářním rokem, což není vždy případ společností. Veřejné rozpočty zaznamenávají závazek platby, což nutně neznamená, že příjemce dostává peníze ve stejném roce. Za třetí je zde otázka interpretace „investičních“ a „neinvestičních“ transferů: respondenti vyplňující dotazník o environmentálních investicích nemusí uplatňovat stejný princip v jejich účetním členění.
   Přes možné příčiny rozdílů je patrné, že se celkové součty zdají být poměrně konzistentní. Podtrhuje to podobnost investičních transferů do místních rozpočtů (2,4 mld. Kč v tabulce 6-21) a fondů přijímaných institucemi místní samosprávy (3 mld. Kč v tabulce 6-22). Bližší pohled na mechanismy fondů by mohla poskytnout analýza konzistence obou datových zdrojů a rozdílů mezi nimi na podrobnější úrovni.

Tabulka 6-22  Finanční zdroje investic na ochranu životního prostředí, 1997

Institucionální sektory	Celkem	Vlastní zdroje	Půjčky	Veřejné rozpočty	Zahran. zdroje	Jiné	
	(v mil. Kč)	
100	Nefinanční podniky a korporace	27 980	18 790	5 589	1 675	257	1 669	
400	Peněžní instituce	62	12	18	0	0	32	
600	Vláda	12 189	5 828	1 964	3 853	21	523	
	610  Ústřední vláda	1 047	152	7	829	8	50	
	630  Místní vláda	11 143	5 675	1 957	3 024	12	474	
700  Neziskové instituce sloužící domácnostem	66	44	11	11	0	0	
Celkem	40 297	24 673	7 582	5 539	277	2 225	
Pramen: ČSÚ

   Obtížné je porovnání údajů o investicích na ochranu životního prostředí s údaji veřejných rozpočtů za rok 1996, protože se nová rozpočtová skladba používá teprve od roku 1997. Srovnání s daty za rok 1996 (viz tabulka 6-23) ale ukazuje, že finanční podpora z veřejných rozpočtů se soustředila na ochranu čistoty vod a ovzduší a že struktura dat za rok 1996 týkajících se vody, ovzduší a fyzikálních faktorů je konzistentní s údaji poskytovanými veřejnými rozpočtovými zdroji (tabulka 6-21) za rok 1997.

Tabulka 6-23  Zdroje financování investic na ochranu životního prostředí podle složek         
                         životního prostředí, 1996
	Celkem	Vlastní zdroje	Půjčky	Veřejné rozpočty	Zahran. zdroje	Jiné	
	(v mil. Kč)	
Voda	10 886	5 101	2 326	2 957	22	481	
Ovzduší	21 475	14 760	4 015	1 994	110	597	
Odpady	3 449	2 275	685	404	19	67	
Příroda a krajina	658	342	86	211	1	18	
Fyzikální faktory	567	444	26	94	0	3	
Celkem	37 036	22 921	7 138	5 659	153	1 166	
Pramen: ČSÚ
Převod půjček do hotovostních grantových ekvivalentů

   Půjčky nemají stejné ekonomické charakteristiky jako transfery s ohledem na povinnost je splácet. Z hlediska financování proto finanční podpora reprezentovaná půjčkami spočívá v poskytované nižší úrokové sazbě. U půjček na ochranu životního prostředí byl v případě ekonomických subjektů (firem) účtován 7% úrok (oproti asi 17% průměrné úrokové míře na trhu). Obce nemusely platit žádný úrok. Na základě této informace lze vypočítat hotovostní grantový ekvivalent na principech stanovených ve směrnicích EU pro státní pomoc. V tabulce financování výdajů na ochranu životního prostředí (tabulka C) by byl zohledňován pouze hotovostní grantový ekvivalent.

Tabulka 6-24  Přepočet půjček na dotační ekvivalent
	Voda	Ovzduší	Odpady	Jiné	Celkem	
		(v mil. Kč)	
Stát	Investiční půjčky (pouze obcím)	199	0	0	0	199	
	dotační ekvivalent1)	71	0	0	0	71	
SFŽP	Investiční půjčky (podnikům a obcím)	750	697	20	1	1 467	
	podniky (předpoklad: 50 % půjček)	375	349	10	1	733	
	dotační ekvivalent2)	56	52	1	0	110	
	obce (předpoklad: 50 % půjček)	375	349	10	1	733	
	dotační ekvivalent3)	97	91	3	0	191	
Stát a SFŽP	Dotační ekvivalent půjček podnikům	56	52	1	0	110	
	Dotační ekvivalent půjček obcím	168	91	3	0	261	
1) předpoklad: zisk z neplaceného úroku 17 %, doba splatnosti 5 let, splátky 20 % půjčené částky ročně; 36 % faktor dotačního ekvivalentu
2) předpoklad: zisk z neplaceného úroku 10 %, doba splatnosti 3 roky, splátky 1/3 půjčené částky ročně; 15 % faktor dotačního ekvivalentu
3) předpoklad: zisk z neplaceného úroku 17 %, doba splatnosti 3 roky, splátky 1/3 půjčené částky ročně; 26 % faktor dotačního ekvivalentu

6.2.2  Konsolidace environmentálních investic s daty národních účtů

   Údaje o odvětví 90 „Odstraňování odpadních vod a pevného odpadu“ jsou k dispozici z národních účtů. Podle nového systému národních účtů (SNA 1993) a nového evropského systému národních účtů (ESA 1995) by tato kategorie měla zahrnovat největší část producentských jednotek specializovaných na environmentální služby v oblasti sběru a čištění odpadních vod a hospodaření s odpady. Některé aktivity, které nemají environmentální charakter (např. služby úklidu sněhu), jsou však rovněž zahrnuty. Zkušenosti z jiných zemí ale ukazují, že význam neenvironmentálně orientovaných činností je poměrně malý.
   Výsledky šetření environmentálních investic jsou členěny do kategorií OKEČ na základě odvětvové příslušnosti institucionální jednotky (podniku). To zejména znamená, že například obec zabývající se sběrem odpadu bude klasifikována podle OKEČ 75 (veřejná správa). Na druhé straně národní účty používají odvětvové členění na základě činnostní jednotky, tj. závody. Proto by se v národních účtech zařazoval odbor hospodaření s odpadem dané obce do OKEČ 90. Uvedený jev ilustrují tabulky 6-25, 6-26 a 6-27.

Tabulka 6-25  Hrubé hmotné investice celkem
OKEČ	1992	1993	1994	1995	1996	
	(v mil. Kčs/Kč běžné ceny)	
Investice celkem
z toho:	200 867	256 107	332 629	461 343	585 240	
75 – Státní správa a obrana; sociální pojištění	7 045	9 543	14 700	24 744	43 885	
90 – Odvoz odpadů, odvádění odpadních vod 	4 384	5 211	7 629	10 501	9 287	
Pramen: ČSÚ

   Tabulka 6-25 ukazuje, že v roce 1996 byly celkové investice činnostních jednotek klasifikovaných do OKEČ 90 9,3 mld. Kč. Odpovídající čísla o environmentálních investicích za institucionální jednotky OKEČ 90 představovaly jenom 0,75 mld. Kč. Oba datové soubory by bylo možné přiblížit převedením investic určených pro nakládání s odpadem a odpadními vodami z OKEČ 75 (veřejná správa) – tj. 8,5 mld. Kč v roce 1996 – do OKEČ 90. Úplnou konzistenci lze však dosáhnout pouze plným překódováním jednotlivých údajů  jednoho ze dvou datových souborů. 

Tabulka 6-26  Investice na ochranu životního prostředí podle institucionálních sektorů,           
                        1996
Sektory	Celkem	Voda	Ovzduší	Odpady	Příroda	Fyz. faktory	
	(v mil. Kč)	
100	Nefinanční podniky a korporace	24 198	3 950	17 129	2 485	254	380	
400	Peněžní instituce	132	22	1	46	64	0	
600	Vláda	12 614	6 895	4 338	855	341	184	
	610	Ústřední vláda	1 080	267	560	88	104	62	
	630	Místní vláda	11 533	6 628	3 779	767	237	122	
700	Neziskové instituce sloužící domácnostem	92	19	8	63	0	3	
Celkem	37 036	10 886	21 475	3 449	658	567	
z toho:		
OKEČ 75							
600	Vláda	11 078	6 178	3 714	754	263	170	
	610	Ústřední vláda	519	162	225	49	34	50	
	630	Místní vláda	10 559	6 017	3 489	705	229	120	
700	Neziskové instituce sloužící domácnostem	2	0	2	0	0	0	
OKEČ 75 celkem	11 080	6 178	3 716	754	263	170	
							
OKEČ 90							
100	Nefinanční podniky a korporace	611	361	5	246	0	0	
600	Vláda	77	12	14	49	3	0	
	610	Ústřední vláda	24	0	1	21	2	0	
	630	Místní vláda	54	12	14	28	1	0	
700	Neziskové instituce sloužící domácnostem	62	0	0	62	0	0	
OKEČ 90 celkem	751	372	20	357	3	0	
Rozdíly jsou způsobeny zaokrouhlováním.						              Pramen: ČSÚ

6.2.3  Odhad běžných výdajů spojených s environmentálními investicemi

   Protože šetření environmentálních investic poskytuje pouze informace o investičních výdajích, musí se běžné výdaje odhadovat. Pro nedostatek informací byl tento odhad proveden na základě odhadu environmentální kapitálové zásoby v České republice. Odhad běžných výdajů za Českou republiku umožnila aplikace poměrů běžných výdajů ke kapitálové zásobě odvozených z údajů převzatých z Německého statistického úřadu.
   Je třeba jasně vzít na vědomí, že takový postup je velice hrubý. Použití německých poměrů předpokládá, že ekonomické podmínky v České republice jsou obdobné jako v Německu a že technologie používané pro čištění odpadních vod a likvidace pevného odpadu jsou obdobné. Druhý předpoklad však pravděpodobně neplatí. V České republice se v poslední době hodně investovalo a lze předpokládat, že používané technologie jsou v průměru modernější než technologie v Německu a že související běžné výdaje jsou tedy nižší.

Tabulka 6-27  Investice na ochranu životního prostředí podle institucionálních sektorů,     
                         1997
Sektor	Celkem	Voda	Ochrana ovzduší	Odpadové hospod.	Ochrana přírody	Fyzik. faktory	Půda a podz. voda	
	(v mil. Kč)	
100	Nefinanční podniky a korporace	27 980	4 977	18 164	3 595	400	361	483	
400	Peněžní instituce	62	0	62	0	0	0	0	
600	Vláda	12 189	6 110	4 006	1 175	681	94	122	
	610	Ústřední vláda	1 047	214	481	66	267	16	2	
	630	Místní vláda	11 143	5 897	3 524	1 109	414	79	120	
700	Neziskové instituce sloužící domácnostem	66	38	25	3	0	0	0	
Celkem	40 297	11 125	22 256	4 774	1 081	455	606	
z toho:		
OKEČ 75 								
600	Vláda	10 777	5 518	3 546	1 033	510	79	92	
	610	Ústřední vláda	543	57	260	50	172	4	1	
	630	Místní vláda	10 234	5 461	3 286	983	338	75	91	
OKEČ 75 celkem	10 777	5 518	3 546	1 033	510	79	92	
								
OKEČ 90								
100	Nefinanční podniky a korporace	1 301	401	7	885	5	0	2	
600	Vláda	78	2	4	57	12	2	0	
	610	Ústřední vláda	15	0	4	11	0	0	0	
	630	Místní vláda	63	2	1	46	12	2	0	
OKEČ 90 celkem	1 379	404	12	942	17	2	2	
Diference jsou dány zaokrouhlováním 							Pramen: ČSÚ

   Optimálním řešením tohoto problému by bylo začlenit běžné výdaje do šetření environmentálních investic ČSÚ. Také by bylo možné vylepšit postup provádění odhadů kombinací údajů případové studie nebo technických informací o běžných výdajích se zlepšeným odhadem kapitálové zásoby, pravděpodobně založeném na administrativních informacích souvisejících s povoleními realizovat environmentální investice.

Odhad environmentální kapitálové zásoby

Protože žádné podrobné informace o složení zásob kapitálu nebyly k dispozici, byl zaveden předpoklad, že větší část environmentálních investic v České republice zahrnuje stavební práce (kanalizační sítě, skládky atd.). Proto byl k výpočtu kapitálové zásoby v cenách roku 1997 použit index cen stavebnictví. Dále byl zaveden předpoklad, že před rokem 1990 nedošlo k žádným cenovým změnám.

Tabulka 6-28  Index stavebních prací v ČR
Rok	1986	1987	1988	1989	1990	1991	1992	1993	1994	1995	1996	1997	
Index	45	45	45	45	45	62	70	88	100	110	122	137	
Pramen: ČSÚ
   Na základě tohoto indexu, informací předložených v tabulce 6-1 (časová řada environmentálních investic) a při použití jednoduchého předpokladu průměrné 20leté životnosti kapitálových aktiv (pro oblast vody 40 let) byla odhadnuta kapitálová zásoba získán také odhad spotřeby fixního kapitálu za rok 1997. Výsledky prezentuje následující tabulka 6‑29.

Tabulka 6-29  Odhady kapitálových zásob spojených s ochranou životního prostředí 
	 	- podle složek životního prostředí, 1997

	Celkem	Ochrana vody	Ochrana ovzduší	Odpady	Ochrana přírody	Fyzik. faktory	Půda a podz. voda	
	(v mil. Kč v cenách roku 1997)	
Zásoba kapitálu v roce 1997	260 379	106 817	113 254	32 345	2 862	4 495	606	
Spotřeba fixního kapitálu v roce 1997	10 349	2 670	5 663	1 617	143	225	30	

   Dále uvedené podíly byly převzaty ze zprávy Kuhn, M., Lauber, U. „Implementation of SERIEE in Germany“, German Federal Statistical Office, Eurostat Doc. SERIEE/95/10/Rev.1.

Tabulka 6-30  Podíl nákladů a produktu na zásobě fixního kapitálu
Složka životního prostředí	Odpady	Voda	Ovzduší	Hluk	

	Vláda	Podniky	Vláda	Podniky	Podniky	Vláda a podniky	
	(v % ze zásoby fixního kapitálu)	
Mezispotřeba	44,3	22,2	1,58	9,33	5,80	0,36	
Náhrady zaměstnancům	15,1	7,6	0,78	6,99	4,77	1,32	
Spotřeba fixního kapitálu	4,6	6,2	2,53	5,36	6,58	3,95	
Produkt	65,7	36,0	4,55	22,04	17,15	5,62	

   Položky jako daně a dotace na výrobu nebo čistý provozní přebytek byly zanedbány - jsou relativně malé a pravděpodobně více odrážejí německé než české podmínky.
   Odhad za Českou republiku byl proveden následujícím způsobem:
Celková kapitálová zásoba byla rozdělena mezi vládu a podniky. V rámci stávajícího projektu nebylo možno zavést podrobný model kapitálové zásoby založený na dlouhých časových řadách. Podíly investic za různé environmentální oblasti ukazuje tabulka 6-31. Lze vidět, že podíl podniků je obecně na vzestupu – zřejmě stále ovlivněn privatizací. K rozčlenění kapitálové zásoby bylo použilo členění roku 1996.
Je třeba poznamenat, že odhad kapitálové zásoby a rozdělení mezi vládu a podniky by bylo možno značně zlepšit použitím podrobnějších údajů.

Tabulka 6-31  Podíl veřejných a soukromých zdrojů na investicích na ochranu životního 
                         prostředí
	Celkem	Voda	Ovzduší	Odpady	Příroda a krajina	Fyzikální faktory	Půda a podzemní voda	
1996 (v %)	
Podniky 	0,65	0,36	0,80	0,72	0,39	0,67	.	
Vláda	0,34	0,63	0,20	0,25	0,52	0,32	.	
1997 (v %)	
Podniky 	0,70	0,45	0,82	0,75	0,37	0,79	0,80	
Vláda	0,30	0,55	0,18	0,25	0,63	0,21	0,20	
   Na základě zmíněného rozdělení kapitálové zásoby a poměrů z tabulky 6-30 lze vypočítat účet produkce pro oblast životního prostředí pro Českou republiku (tabulka 6-32). První odhad je výchozím bodem pro další možná zpřesnění a zlepšení propočtů, která jsou popsána v další části.

Tabulka 6-32  Účet produkce pro oblast životního prostředí pro ČR, 1997 1)
	Voda	Ovzduší	Odpady	Hluk	Celkem	
	Vláda	Podniky
(nespecia-lizovaní)	Vláda	Podniky
(nespecia-lizovaní)	Vláda	Podniky
(nespecializovaní)	Vláda a podniky		
	(v mil. Kč)	
Mezispotřeba	962	3252	1326	5235	3555	5181	16	19527	
Náhrady zaměstnancům	472	2436	1092	4312	1215	1771	59	11357	
Spotřeba fixního kapitálu	1543	1870	1506	5945	367	1435	177	12843	
Produkt	2976	7558	3924	15493	5137	8387	253	43728	
1) sestavený pomocí podílových ukazatelů

Výsledky vládního (veřejného) sektoru lze porovnat s údaji z veřejných rozpočtů (viz tabulky 6-11, 6-15 a 6-19). Výsledek je pak uveden v tabulce 6-33. Výsledek naznačuje, že zejména náhrady zaměstnancům (tj. platby mezd a platů) nejsou ve veřejných rozpočtech zřejmě správně zachyceny. Za použití průměrných hrubých mzdových sazeb by údaje v tabulce ukazovaly, že v oblasti vodního hospodářství je zaměstnáno zhruba 200 lidí a v oblasti hospodaření s pevnými odpady asi 500 pracovníků.

Tabulka 6-33  Účet produkce - vládní sektor pro oblast životního prostředí, 1997 1)
	Voda	Ovzduší	Odpady	Půda	Příroda	Fyz. fakt.	Admini-strativa	Výzkum	Ostatní	Celkem	
	(v mil. Kč)	
Náhrady zaměstnancům	25	0	67	0	337	19	229	6	17	699	
Mezispotřeba	700	76	1 248	16	2 097	41	209	19	46	4 453	
Celkem	725	77	1 315	16	2 434	60	438	25	63	5 152	
Hrubá tvorba fixního kapitálu	5 541	1 100	407	2	393	23	51	0	8	7 524	
1) sestavený na základě údajů ze státního rozpočtu

6.2.4  Odhad nabídky a užití environmentálních služeb 

   Na základě analýzy dostupných informačních zdrojů a odhadů provedených v předchozích částech lze provést první odhad celkové nabídky (zdrojů) a užití environmentálních služeb v České republice. Pro tento účel vycházíme z tabulky 6-32. U odhadu v tabulce byly provedeny tyto úpravy:
•	Zdá se, že data z veřejných rozpočtů podhodnocují běžné výdaje vládních subjektů, zejména náhrady zaměstnanců v oblasti pevných odpadů a odpadních vod. Pro tuto oblast byly proto použity údaje z národních účtů za rok 1996 (tabulka 6-20) a poměry odvozené z údajů převzatých z Německa, s cílem upravit odhady běžných výdajů vlády v této oblasti - mezispotřeba a náhrady zaměstnanců. Dále se předpokládá, že velký objem (3 mld. Kč) mezispotřeby subjektů (jednotek) vlády v oblasti hospodaření s odpady spočívá v nákupech environmentálních služeb (tj. služeb týkajících se odstranění odpadů).
•	Z údajů národních účtů plyne, že soukromé společnosti jsou poměrně aktivní v oblastech odpadového a vodního hospodářství. K odhadu těchto činností jsou použity údaje národních účtů. Pro nedostatek podrobných informací byly údaje za soukromé producenty rozděleny v poměru 50:50 mezi oblast pevných odpadů a oblast odpadních vod. Na tomto základě byly také upraveny investice a spotřeba fixního kapitálu nespecializovaných výrobců.
•	Pomocné činnosti v oblasti ovzduší jsou odhadovány za pomoci poměrů odvozených z německých údajů.
•	Předpokládalo se, že tímto odhadem jsou podchyceny transfery prováděné Fondem národního majetku.
•	Pro zjednodušení účtů byly ostatní environmentální oblasti (ochrana půdy a podzemních vod, snižování hluku atd.) shrnuty do jedné kategorie: „Ostatní“.
•	Platby domácností za služby v oblasti odpadu a odpadní vody byly odhadnuty na základě průměrných plateb vztažených na domácnost. Z odhadu vyplynulo, že v roce 1997 domácnosti zaplatily 2,2 mld. Kč za služby v oblasti pevných odpadů a 2,6 mld. Kč za služby spojené s odváděním odpadních vod.
   Tabulka 6-35 ukazuje výsledky odvozené tímto způsobem. Tabulka je zjednodušenou verzí tabulek B a B1 účtu výdajů na ochranu životního prostředí. Pro účely tohoto prvního odhadu byla opominuta otázka daní a dotací a otázka přepočtu ze základních do kupních cen (zejména neodečitatelná DPH). Přehodnocení by totiž změnilo výsledek jenom okrajově.
   Jak ukazuje tabulka 6-34, výsledný odhad je hodně vysoký. Samotné celkové náhrady zaměstnanců jsou 14 mld. Kč. Při použití průměrných hrubých mzdových sazeb by to odpovídalo asi 2 % celkové pracovní síly České republiky.

Tabulka 6-34  Nabídka služeb v ochraně životního prostředí v ČR, 1997
Nabídka	Celkem	Podle instit., sektorů	Podle složek živ. prostředí	
		Vláda	Podniky	Voda	Odpady	Ovzduší	Ostatní	
	(v mil. Kč)	
Mezispotřeba 	26 011	8 271	17 740	7 361	9 661	6 561	2 428	
Náhrady zaměstnancům	14 043	2 122	11 922	4 032	3 999	5 404	608	
Spotřeba fixního kapitálu	10 562	2 213	8 348	2 202	2 466	5 663	231	
nespec./smíšený příjem	1 054	0	1 054	527	527	0	0	
Produkce	51 670	12 606	39 064	14 122	16 653	17 628	3 267	
								
Hrubá tvorba fixního kapitálu *)	40 385	13 434	26 951	11 091	4 982	22 169	2 142	
*) Pro připomenutí

6.2.5  Národní výdaje na ochranu životního prostředí

   Výpočet národních výdajů na ochranu životního prostředí vychází z výsledků získaných při propočtu celkového užití služeb na ochranu životního prostředí (viz dolní část tabulky 6-35). Tabulka 6-36 ukazuje tyto výsledky členěné podle složek životního prostředí.
Tabulka 6-36  Celkové užití služeb na ochranu životního prostředí a spotřeba kapitálu, 1997

Užití	Voda	Odpady	Ovzduší	Ostatní	Celkem	
	(v mil. Kč)	
Kolektivní spotřeba	664	3 524	0	3 267	7 455	
Mezispotřeba nespecializovaných producentů	4 874	2 274	0	0	7 147	
Mezispotřeba specializovaných producentů	0	3 000	0	0	3 000	
Mezispotřeba - doplňkový produkt	5 984	5 655	17 628	0	29 267	
Konečná spotřeba - domácnosti	2 600	2 200	0	0	4 800	
Užití celkem	14 122	16 653	17 628	3 267	51 670	
Hrubá tvorba fixního kapitálu	11 091	4 982	22 169	2 142	40 385	

Pomocí této tabulky je možné propočítat národní výdaje odečtením mezispotřeby environmentálních služeb u specializovaných producentů (3 mld. Kč v oblasti pevného odpadu) a připočtením transferů, které nemají protějšek (v našem propočtu jsou zanedbány). Tabulka 6‑37 je zjednodušenou verzí tabulky A účtu výdajů na ochranu životního prostředí a předkládá dosažené výsledky.

Tabulka 6-35	Nabídka a užití služeb v ochraně životního prostředí v ČR, 1997

Nabídka celkem	Voda	Odpady	Ovzduší	Ostatní	Nabídka celkem	
	Vláda	Podniky
(nespecializované)	Podniky
(specializované).	Vláda	Podniky
(nespecializované)	Podniky
(specializované)	Vláda	Podniky
(nespecializované)	Vláda		
	(v mil. Kč)	
Mezispotřeba 	962	2 927	3 472	3 555	2 634	3 472	1 326	5 235	2 428	26 011	
Náhrady zaměstnancům	118	2 192	1 722	304	1 973	1 722	1 092	4 312	608	14 043	
Spotřeba fixního kapitálu	384	865	953	466	1 048	953	1 133	4 530	231	10 562	
Nespec./smíšený příjem	0	0	527	0	0	527	0	0	0	1 054	
Produkce	1 464	5 984	6 674	4 324	5 655	6 674	3 551	14 077	3 267	51 670	
Užití celkem	
Voda	
Odpady	
Ovzduší	
Ostatní	Poptávka celkem	
Kolektivní spotřeba (nm)	664	0	0	3 524	0	0	0	0	3 267	7 455	
Mezispotřeba nespecializovaných producentů (m)	0	0	4 874	0	0	2 274	0	0	0	7 147	
Mezispotřeba nespecializovaných producentů (m)	0	0	0	0		3 000	0	0	0	3 000	
Mezispotřeba - doplňková produkce (nm)	0	5 984	0	0	5 655	0	3 551	14 077	0	29 267	
Konečná spotřeba – domácnosti (m)	800	0	1 800	800	0	1 400	0	0	0	4 800	
Užití celkem	1 464	5 984	6 674	4 324	5 655	6 674	3 551	14 077	3 267	51 670	

Hrubá tvorba fixního kapitálu	6 110	4 230	751	1 175	3 056	751	4 006	18 164	2 142	40 385	
(nm) - netržní služby
(m)  - tržní služby

Tabulka 6-37  Národní výdaje na ochranu životního prostředí v ČR, 1997

	Podle složek životního prostředí	Celkem	
Položky národních výdajů	Voda	Odpady	Ovzduší	Ostatní		
	(v mil. Kč)	
Běžné výdaje	14 122	13 653	17 628	3 267	48 670	
Kapitálové výdaje	11 091	4 982	22 169	2 142	40 385	
Celkem	25 213	18 635	39 797	5 409	89 054	

   Několikrát bylo konstatováno, že získané výsledky jsou vysoké. Podle tohoto odhadu představují národní výdaje v roce 1997 částku 89 mld. Kč (2,5 mld. ECU) nebo 5,4 % hrubého domácího produktu. V přepočtu na jednoho obyvatele to znamená národní výdaje na ochranu životního prostředí ve výši 8 600 Kč (240 ECU).
   Porovnání s některými zeměmi Evropské unie ukazuje, že podíl národních výdajů na ochranu životního prostředí na HDP je v České republice vysoký. Je však třeba uvést, že i kdyby byly ignorovány naše propočty, byl by podíl národních investičních výdajů na HDP České republiky stále ještě 2,7 %. Toto číslo však vyvolává představu, jako by bylo založeno na předpokladu, že vůbec neexistují žádné výdaje související s provozováním environmentální kapitálové zásoby. V každém případě je však podíl národních výdajů na HDP v České republice vyšší než u nejvyspělejších členských zemí Evropské unie.

Tabulka 6-38  Výdaje na ochranu životního prostředí ve vybraných státech

	SRN	Francie	Švýcarsko	Nizozemí	Česká republika	
Podíl národních výdajů na HDP v %	2,1	1,5	2,1	2,4	5,4	
Národní výdaje v ECU na obyvatele	499	279	672	445	240	
Poznámka: Údaje uvedené za SRN, Francii, Švýcarsko a Nizozemí jsou z roku 1994, údaje za Českou republiku jsou za rok 1997

6.3  Závěry a doporučení

   Výše uvedené propočty prezentují první pokus o tvorbu „Účtu výdajů na ochranu životního prostředí“ (EPEA) v České republice, který je spojen s propočtem celkových národních výdajů na ochranu životního prostředí. Hlavní výsledky tohoto odhadu jsou prezentovány v tabulce 6‑37. Provedený odhad národních výdajů na ochranu životního prostředí v České republice pro rok 1997 dospěl k celkové částce 89 mld. Kč. Tato suma představuje 5,4% z HDP, resp. 8 600 Kč na obyvatele. Provedený odhad se zdá být ve srovnání s výsledky EPEA pro některé země EU a EFTA poměrně vysoký (viz tabulka 6-38). 
   Je zřejmé, že uvedený propočet je poměrně vysoký zejména ve srovnání s výsledky získanými jinou cestou, prostřednictvím jiných zjišťování. Je však třeba podotknout, že ve srovnání např. s „výdaji na snížení znečištění a kontrolu“ (PAC), zjišťovanými v rámci OECD, je použita odlišná metodika, jako např. pokud se týká spotřeby fixního kapitálu pro netržní produkci. Metodický rámec výdajů OECD se soustřeďuje pouze na běžné a investiční výdaje; jeho cílem není konstrukce satelitního účtu výdajů na ochranu životního prostředí jako doplňku národních účtů. Pokud by byl odhad provedený v dané studii založen na metodice OECD, byl by výsledný odhad nižší. Poměr výdajů na ochranu životního prostředí na HDP by byl podle PAC metodiky 4,9 % a výdaje na obyvatele by představovaly 7 800 Kč.
•	Byla prokázána reálnost tvorby tohoto typu satelitního účtu výdajů na ochranu životního prostředí pro Českou republiku (EPEA ČR).
•	Provedená analýza informačních zdrojů pro období před rokem 1997 ukázala, že tvorba EPEA ČR pro předchozí období by byla velmi obtížná a předpokládala by přijetí mnoha odhadů a zjednodušujících předpokladů. 
•	Řada nezbytných údajů a zdrojů těchto údajů je v rámci ČR k dispozici, navíc lze předpokládat, že se situace v získávání dat bude nejen v následujících letech, ale již za statistický rok 1997 zlepšovat. 
•	Odhad národních výdajů na ochranu životního prostředí ve výši 89 mld. Kč je možné považovat za poměrně vysoký. I v případě, že by byly brány v úvahu nejkonzervativnější předpoklady, jsou environmentální výdaje vyjádřené jako podíl na HDP v ČR vyšší než identické údaje pro většinu vyspělých zemí EU. Částečným vysvětlením může být nezbytný úkol vlády radikálně zlepšit stav životního prostředí v ČR. Snaha o vstup ČR do EU a s ním spjaté požadavky na ekologickou politiku jsou jedním z dalších argumentů pro zdůvodnění tohoto objemu.
•	Prezentovaný odhad může být v dalších letech dále zkvalitňován. Důvodem pro toto zkvalitňování však není výše odhadu. Ta může být na základě podrobnější analýzy údajů buď obhájena, nebo může být s ohledem na mezinárodní srovnání redukována. 

Doporučení pro další zkvalitnění odhadu: 

•	Běžné environmentální výdaje byly odhadnuty při využití některých zjednodušujících předpokladů. Za nejvhodnější dlouhodobější řešení jak tyto odhady pro budoucí období zkvalitnit je možno bezpochyby považovat doplnění výkazu ČSÚ o investicích na ochranu životního prostředí o zjišťování běžných výdajů. Z krátkodobého hlediska je možno zkvalitnění údajů založit na tzv. technických údajích. Testování hodnověrnosti výsledného odhadu může být zajištěno propočtem odhadů podle jednotlivých průmyslových odvětví. Závěrem je třeba zmínit, že i německé odhady běžných výdajů jsou v současné době revidovány.
•	Vazba na fyzikální údaje (tj. kapacitu čistíren odpadních vod, likvidaci odpadů, emisní údaje aj.), stejně jako na informace institucionálního rázu (tj. organizaci odpadového hospodářství, likvidace odpadních vod nebo ochranu přírody v ČR) se bude zkvalitňovat v závislosti na dostupnosti ekonomických informací.
•	Odhad zásoby kapitálu na ochranu životního prostředí bude zkvalitňován na základě dalších dodatečných a podrobnějších údajů (např. rozdělení zásoby kapitálu na budovy a infrastrukturu, stroje a zařízení a vozidla, zpřesnění rozčlenění výrobců na soukromé a veřejné) a na základě aplikace cenových indexů a indexů životnosti využívaných v národních účtech. Pokud nejsou k dispozici údaje o investicích na ochranu životního prostředí před rokem 1986, je možné pro provedení odhadu kapitálové zásoby v r. 1986 využít fyzické indikátory (tj. např. délka kanalizační sítě).
•	Měla by být prověřena úloha soukromých firem specializovaných na poskytování služeb v oblasti ochrany životního prostředí (OKEČ 90), včetně zhodnocení toho, zda význam firmy odpovídá údajům, vykazovaným v národních účtech.
•	V rámci celkových investic na ochranu životního prostředí by měl být hodnocen význam opatření na úspory energie a na recyklační aktivity. To by umožnilo zkvalitnit odhady běžných výdajů.
•	Vedle uvedeného by bylo užitečné analyzovat dopad ochrany životního prostředí na zaměstnanost.

7.  NAMEA PRO Českou Republiku 1992, 1995

Iva Ritschelová, Pavel Machálek

   Následující kapitola prezentuje první pokus o analýzu možností praktického rozvoje společné prezentace ekonomických a environmentálních ukazatelů v rámci matice národních účtů zahrnující účty životního prostředí (NAMEA ) v podmínkách České republiky. 
   V první a druhé časti jsou popsány jednotlivé disponibilní informační zdroje v základním členění informací na informace ekonomického charakteru a informace o životním prostředí.  U  informací environmentálního charakteru je stručně nastíněn vývoj v dané oblasti v několika  posledních několika letech.
   Třetí část pak zachycuje společnou prezentaci těchto ukazatelů a komentuje vývoj prezentovaných ukazatelů. V závěrech jsou formulována doporučení směrů dalších aktivit v dané oblasti.
   Tvorba a rozvoj integrované prezentace ekonomických a environmentálních veličin ve formě matice národních účtů zahrnující účty životního prostředí (NAMEA) je spojena se zájmem řídících subjektů o vzájemné provázání jednotlivých informačních zdrojů o ekonomických aktivitách jednotlivých odvětví, příp. informací o jednotlivých produktech spolu s informacemi o jejich negativním, ale i pozitivním vlivu na životní prostředí.
   Je samozřejmé, že tímto krokem neztrácí aktivity spojené s tvorbou individuálních informačních toků nic ze své důležitosti. Vedle nich jsou však souběžně rozvíjeny i aktivity zabývající se tvorbou a monitorováním ucelených toků, tvorbou matic apod. Jejich cílem je poskytnout ucelenější a komplexnější pohled na jednotlivé společenské aktivity, jednotlivé problémové okruhy jak z hlediska jejich vývoje v rámci dané ekonomiky, tak z hlediska jejich vlivu na životní prostředí. V návaznosti pak jsou rozvíjeny aktivity spojené s modelováním vlivu jednotlivých ekonomických aktivit, event. jednotlivých produktů na stav jednotlivých složek životního prostředí.
   K přednostem integrované prezentace environmentálních a ekonomických ukazatelů patří:
•	možnost sekundární kontroly informací získávaných z rozdílných informačních zdrojů,
•	tvorba prostoru pro definování a specifikaci informačně doposud nepokrytých míst, tvorba prostoru pro rozvoj kvalitativně i kvantitativně nových podílových indikátorů,
•	vytváření prostoru pro hledání nových souvislostí a vazeb.

7.1  Použité informační zdroje

   Údaje pro NAMEA jsou členěny do dvou základních skupin: údaje ekonomického charakteru a údaje o životním prostředí. Pro první fázi testování tvorby NAMEA pro ČR byly zahrnuty z ekonomické oblasti ukazatele o produkci a přidané hodnotě ze systému národních účtů, údaje o investicích a investicích na životní prostředí, údaje o spotřebě elektrické energie. V oblasti informací o vlivu společenských aktivit na životní prostředí byly prezentovány údaje o emisích vybraných znečišťujících látek do ovzduší a o produkci zvláštních a nebezpečných odpadů.
   V následující části, je stručně popsána základní charakteristika jednotlivých ukazatelů a postup, jakým jsou použité údaje zjišťovány. U údajů spojených s vlivem společenských aktivit na životní prostředí je ve stručnosti popsán i jejich vývoj v období posledních let.

7.2  Ekonomická část

7.2.1  Systém národních účtů 

   Zpracování soustavy vrcholných národohospodářských ukazatelů mělo v bývalém Československu dlouholetou tradici. Od roku 1953 až do roku 1990 byly každoročně sestavovány tzv. Bilance národního hospodářství. Tato soustava bilancí zahrnovala zejména Bilanci tvorby a užití společenského produktu a národního důchodu, Úhrnnou finanční bilanci, Bilanci nevýrobní sféry, Bilanci úplných důchodů obyvatelstva, Bilanci peněžních příjmů a výdajů obyvatelstva, Bilanci práce a Bilanci základních fondů.
   Od roku 1962 byly v pětileté periodicitě sestavovány bilance meziodvětvových vztahů        (v  osmdesátých letech v rozměru cca 500 x 500 komodit). Podkladem pro tyto náročné práce byla speciálně organizovaná plošná zjišťování o komoditní struktuře produkce, mezispotřeby, zásob a dalších ukazatelů. Poslední bilance meziodvětvových vztahů byla sestavena za rok 1987 a propočtovou metodou (v agregované podobě 30 x 30) i za roky l989 a l990. Oba roky byly spočteny na základě zjištěných rámcových dat a komoditní struktury převzaté z tabulek za rok 1987.
   Od poloviny 70. let byl čtvrtletně prováděn odhad vybraných makroekonomických ukazatelů v běžných i ve stálých cenách. Tvorba společenského produktu, výrobní spotřeba a národní důchod byly počítány výrobní metodou v hrubém odvětvovém členění na základě čtvrtletního zpracování účetních výkazů. Později byla sestavována čtvrtletně relativně podrobná celá bilance tvorby a užití společenského produktu a národního důchodu. Pro přepočty do stálých cen byla postupně vyvinuta „bilance cenových změn“, ve které byly od cenových změn důsledně oddělovány změny metodického a organizačního charakteru.
   Za Českou republiku se práce na soustavě vrcholných národohospodářských ukazatelů rozvíjely od počátku 70. let. S výjimkou Úhrnné finanční bilance byly sestavovány všechny bilance soustavy Bilance národního hospodářství. Bilance peněžních příjmů a výdajů obyvatelstva a Bilance práce byly sestavovány také v členění podle krajů. Za roky 1972, 1977, 1982 a 1987 byly sestaveny i Bilance meziodvětvových vztahů. Od roku 1991 byly na základě čtvrtletního zpracování účetních výkazů sestavovány výrobní metodou čtvrtletní odhady vývoje vybraných makroekonomických ukazatelů.
   V roce 1990 bylo přijato rozhodnutí o zavedení systému národních účtů v československé statistice. V souladu s asociačními dohodami s Evropským společenstvím rozhodl Federální statistický úřad, že bude implementován tehdy platný evropský systém národních účtů (ESA 78, European System of Integrated Economic Accounts).
   Přechod na systém národních účtů byl však výrazně ovlivněn transformačními problémy celé tehdejší statistiky. S výjimkou Bilance peněžních příjmů a výdajů obyvatelstva a Bilance základních fondů nebyly za rok 1991 dokončeny žádné bilance soustavy národního hospodářství a nebyly sestaveny ani národní účty. Místo ročních dat byly proto využívány pouze čtvrtletní odhady některých makroekonomických indikátorů soustavy bilancí národního hospodářství. Převod těchto indikátorů do metodiky SNA byl prováděn na základě metodických doporučení Statistické komise OSN.
   První soustava národních účtů za Českou republiku byla sestavena za rok 1992. Odpovídala v podstatě metodice ESA 1978. Tato sestava se skládala ze tří hlavních částí: sektorově členěných nefinančních účtů, sektorově členěného finančního účtu a komoditně-odvětvových tabulek produkce a užití.
   Účty produkce a tvorby důchodů sektoru nefinančních podniků a sektoru vládních institucí byly členěny i do subsektorů. Hlavní důraz v celé soustavě za rok 1992 byl kladen na tabulky produkce a užití. Za rok 1992 byla sestavena také Bilance peněžních příjmů a výdajů obyvatelstva.
   Soustava národních účtů za rok 1993 byla poznamenána zejména přijetím rozhodnutí o aplikaci revidovaného systému národních účtů (SNA 93, resp. ESA 95). Došlo také k určitému posunu priorit. Účty sektorů nefinančních podniků, finančních institucí a institucí sektoru vlády byly již důsledně členěny do subsektorů, a to nejen za všechny nefinanční účty, ale i za finanční účet. Kromě toho všechny položky účtu produkce a účtu tvorby důchodů za všechny sektory i subsektory byly členěny podle odvětví.
   V porovnání s národními účty za rok 1993 došlo k dalšímu prohloubení a provázání celého systému národních účtů. Po sestavení národních účtů za rok 1994 byly zpětně revidovány národní účty 1993 a národní účty 1992. Podařilo se tak za jednotlivé sektory vytvořit metodicky srovnatelnou časovou řadu téměř všech položek nefinančních i finančních účtů. Avšak ani za rok 1994 nebyly sestaveny tabulky produkce a užití a nebyly provedeny ani přepočty do stálých cen.
   Sestava národních účtů za rok 1995 zahrnuje nefinanční účty všech sektorů a subsektorů       a  účty pro zahraničí za rok 1995, odvětvově členěné účty produkce a účty tvorby důchodů za jednotlivé sektory a subsektory za rok 1995 a časové řady jednotlivých položek nefinančních účtů za léta 1993 až 1995 v běžných cenách. Ke změnám oproti roku 1994 došlo v:
•	upřesnění údajů o hrubé tvorbě fixního nehmotného kapitálu (dosud byla používána v principu čistá tvorba, rozdíl cca 4 mld. Kč)
•	upřesnění údajů o mezispotřebě (korekce o leasingové splátky do zahraničí, rozdíl přibližně 8 mld. Kč).
   Obě změny zlepšily metodickou čistotu obou ukazatelů i HDP a umožnily vyšší mezinárodní srovnatelnost.  Vzhledem k tomu, že rok 1996 byl v době zpracování materiálu před dokončením, nebyl tento rok zahrnut.

7.2.2  Metodický popis ukazatelů

   S ohledem na současný stav disponibility údajů ze systému národních účtů lze předpokládat, že bude možné zatím pracovat s následujícími základními ukazateli:

Produkce (hrubý obrat)
   Produkce zboží a služeb představuje hodnotu zboží a služeb, které jsou výsledkem produkční činnosti rezidentských jednotek v daném období na území České republiky. Zahrnuje jak tržní, tak i netržní zboží a služby. To znamená, že do hodnoty produkce se zahrnují i některé kategorie zboží a služeb, které jsou vyrobeny, ale neprocházejí trhem.

      Jedná se o tyto druhy:
•	zboží, které je vyrobeno závodem a zárověň je jiným závodem v rámci podniku spotřebováno;
•	zboží, které se u svého výrobce současně stává investičním majetkem;
•	zboží a služby poskytované zaměstnancům jako náhrada mzdy;
•	zemědělské a potravinářské výrobky vyprodukované domácnostmi pro svou vlastní spotřebu (rostlinné produkty, maso, mléko, vajíčka, víno apod.);
•	imputované nájemné za bytové služby vlastníků domů, které tito vlastníci poskytují sami sobě;
•	imputované služby finančních institucí;
•	ostatní netržní služby vyprodukované institucemi sektoru vlády a neziskovými institucemi.
   Služby poskytované domácnostmi pro svou vlastní spotřebu, jako vaření, praní, nebo výchova dětí, se do produkce nezahrnují. Pokud však domácnost za tyto služby platí, pak do produkce patří. Obdobně se do produkce nezahrnují nezemědělské a nepotravinářské průmyslové výrobky vyrobené domácnostmi pro svou vlastní spotřebu, jako například oděvy, nábytek apod. Do produkce se nezahrnuje také příjem z pronájmu půdy (pachtovné), neboť se považuje za důchod z vlastnictví majetku.

Konečná spotřeba:
   Konečná spotřeba domácností (také nazývaná soukromá spotřeba) zahrnuje hodnotu výrobků a služeb užitých domácnostmi pro uspokojení individuálních potřeb, uhrazených        z  důchodů domácností a pořízených nákupem, dary i formou naturální spotřeby. Nepatří sem nákupy určené pro podnikatelskou činnost.
   Konečná spotřeba vlády a soukromých neziskových institucí (včetně společenských organizací) představuje hodnotu netržních služeb poskytovaných organizacemi pro uspokojení individuálních (školství, zdravotnictví atd.) i kolektivních (správa, obrana atd.) potřeb, hrazených ze státního rozpočtu, rozpočtu obcí a z jiných příspěvků. Vyčísluje se jako rozdíl souhrnu neinvestičních výdajů a vybraných příjmů z vlastní činnosti (nepatří sem např. daně, pokuty, poplatky) všech rozpočtových, vybraných příspěvkových (u nichž tržby včetně obchodního rozpětí nedosahují ani poloviny neinvestičních nákladů) a výše uvedených organizací, jejichž společnou charakteristikou je, že jejich činnost není motivována tvorbou zisku.

Přidaná hodnota
   Hrubá přidaná hodnota představuje saldo účtu produkce, tzn. je rozdílem celkové produkce a mezispotřeby. Kategorie přidaná hodnota je tvořena čtyřmi základními položkami: 
•	náhrady zaměstnanců - mzdy a platy, sociální příspěvky zaměstnavatelů,
•	daně na produkci a dovoz - daň z přidané hodnoty, dovozní cla, daně na dovoz bez DPH    a  cel,
•	dotace,
•	spotřeba fixního kapitálu. 
   Při výpočtu přidané hodnoty v tržních cenách je nutné připočítat čisté daně na výrobky.

   Souhrn hodnot přidaných zpracováním ve všech odvětvích činností považovaných v systému národního účetnictví za produktivní, tj. včetně služeb tržních i netržních, tvoří hrubý domácí produkt. Jde o propočet v kupních cenách, za které jsou realizovány tržní výkony, tzn. včetně daní na výrobky a bez dotací na výrobky. U netržních služeb jsou výkony vyjádřeny na úrovni souhrnu neinvestičních výdajů, tj. na mezispotřebu a na náhrady zaměstnancům, zvýšených o amortizaci fixního kapitálu včetně napočtení amortizace v případech, kdy se neúčtuje. Hodnota přidaná zpracováním se zjišťuje odečtením mezispotřeby od produkce.

Investice
Investice zahrnují hmotný investiční majetek (movité věci s pořizovací hodnotou nad 20 tis. Kč a dobou použitelnosti delší než 1 rok), nehmotný investiční majetek (předměty a práva průmyslového vlastnictví, projekty a programové vybavení, jejichž ocenění je vyšší než 20 tis. Kč) a finanční investice (cenné papíry, majetkové vklady, půjčky, umělecká díla atd.).Do hmotného investičního majetku jsou zahrnovány:
•	pozemky, budovy, stavby, umělecká díla, sbírky a předměty z drahých kovů (bez ohledu na jejich pořizovací cenu), pokud nejsou finančními investicemi,
•	samostatné movité věci, jejichž ocenění je vyšší než 20000 Kč a doba použitelnosti je delší než jeden rok,
•	pěstitelské celky trvalých porostů,
•	základní stádo a tažná zvířata,
•	otvírky nových lomů, pískoven a hlinišť, technická rekultivace a technické zhodnocení, pokud nejsou součástí pořizovací ceny hmotného investičního majetku.
   Údaje o hmotných investicích představují sumu výdajů, které vykazující jednotky vynaložily na pořízení hmotného investičního majetku koupí nebo vlastní činností nebo které nabyly bezúplatně převodem nebo přeřazením.

Investice na ochranu životního prostředí
   Akce na ochranu životního prostředí jsou definovány jako samostatné stavby a ostatní investiční opatření, vedoucí ke zlepšení současného stavu životního prostředí.
   Mezi akce na ochranu životního prostředí jsou zahrnuty akce s následujícím programovým zaměřením (podrobněji viz kapitola 5.1 Účet výdajů na ochranu životního prostředí):
a)	ochrana vody (s výjimkou podzemní),
b)	ochrana ovzduší a klimatu,
c)	ekologické nakládání s odpady,
d)	ochrana přírody a krajiny,
e)	redukce vlivu fyzikálních faktorů,
f)	ochrana půdy a podzemní vody.

Průměrný počet zaměstnanců
   Všechny osoby zahrnuté do evidenčního počtu zaměstnanců u ekonomických subjektů podnikatelské sféry (od roku 1992 s 25 a více zaměstnanci; v průmyslu, obchodě a ubytování od roku 1995 se 100 a více zaměstnanci) a zaměstnanci všech rozpočtových a příspěvkových organizací (mimo ozbrojené složky).

Spotřeba elektrické energie
   Je uvedena spotřeba elektrické energie včetně vlastní spotřeby na výrobu elektrické energie.

7.3  Environmentální část

   Potřeba informací o životním prostředí záleží na rozsahu účtu životního prostředí, který pro další rozvoj NAMEA v ČR bude zpracováván. Pro první modelový pokus o naplnění účtů životního prostředí byl zvolen obdobný rozsah, jaký byl aplikován ve většině testujících zemí EU. Tzn. byly zahrnuty základní znečišťující látky emitované do ovzduší a produkce odpadů.

7.3.1  Ovzduší

7.3.1.1  Metodický popis ukazatelů

   Provádění emisní bilance zajišťuje v posledních letech odborné pracoviště Českého hydrometeorologického ústavu Praha ve spolupráci s jednotlivými oblastními inspektoráty České inspekce životního prostředí, referáty životního prostředí Okresních úřadů a s dalšími odbornými institucemi.
   Emisní bilance zdrojů znečišťování ovzduší je prováděna po jednotlivých kategoriích zdrojů, určených podle Zákona o ovzduší č. 309/1991 Sb. ve znění zákona č. 212/1994 Sb.
   Základem emisní bilance pro bodově sledované zdroje (velké a střední zdroje) je „Oznámení o výpočtu poplatků za znečišťování ovzduší“, které předkládají provozovatelé zdrojů výše uvedeným kompetentním orgánům vždy k 15. únoru, s údaji o emisích znečišťujících látek v předešlém roce. Údaje o emisích z provozu malých zdrojů jsou spravovány orgány obcí       a  nejsou pravidelně pořizovány pro média a předávány k dalšímu zpracování. Stejně tak údaje o  emisích z domácích topenišť a z mobilních zdrojů nejsou systematicky sbírány                        a  vyhodnocovány. Pro výpočet emisí těchto kategorií zdrojů jsou využívány podklady zpracované odbornými institucemi.

Inventarizace emisí
   Vedle povinnosti výpočtu poplatků za znečišťování ovzduší je povinností provozovatelů zdrojů vedení provozní evidence a předkládání hlášení o vybraných technických údajích, týkajících se provozovaných zdrojů. Seznam evidovaných a předkládaných údajů je určen přílohou vyhlášky MŽP č. 117/1997 Sb.
   Tyto údaje tvoří základní náplň databáze, evidující podrobnější technické údaje                    o spalovacích a technologických zařízeních, tzv. Registru emisí a zdrojů znečišťování ovzduší REZZO.

REZZO 1
   Inventarizace emisí velkých zdrojů je prováděna za účelem shromažďování nejen emisních údajů, ale také řady technických údajů o spalovacích a technologických zařízeních (údaje o kategorizaci zdroje, spalovaném palivu, odlučovačích, výrobních kapacitách a zpracovávaných surovinách). Tyto informace jsou určeny zejména k celkovému hodnocení zdroje, k provádění rozptylových studií, k hodnocení energetických generelů území apod.
   Údaje podle vyhlášky č. 117/1997 Sb. lze rozdělit na tyto základní části:
•	identifikační údaje o zdroji a provozovateli zdroje,
•	údaje o spalovacích zařízeních - kotelnách a jednotlivých kotlích,
•	údaje o měsíční spotřebě paliv,
•	údaje o technologiích - kategorizace zdroje, výrobek a spotřeba paliva v technologii,
•	údaje o zemědělských výrobách - chov hospodářských zvířat,
•	údaje o odlučovačích,
•	údaje o emisích - podle seznamu znečišťujících látek dle přílohy Zákona o poplatcích č. 389/1991 Sb., ve znění zákona č. 212/1994 Sb.
REZZO 2
   Střední zdroje spadají podle zákona o ovzduší do kompetence okresních úřadů. Jejich inventarizace se provádí od r. 1985. S ohledem na množství zdrojů byl zaveden pětiletý cyklus aktualizace dat. Sběr dat byl dříve prováděn na formulářích obdobných jako pro REZZO 1. V současnosti se využívá pro každoroční aktualizaci dat software poplatkové agendy jednotlivých okresních úřadů.
   Struktura evidovaných údajů je podobná jako u databáze REZZO 1 - identifikační údaje, údaje o spalovacích zařízeních a technologiích, údaje o odlučovačích a o emisích.

REZZO 3
   Malé zdroje spadají podle zákona o ovzduší do kompetence samosprávných úřadů - obec, magistrát. Pro účely inventarizace je možné je rozdělit na tři skupiny:
•	lokální otop domácností - domovní kotelny, etážové kotle a kamna,
•	vytápění malých provozoven a budov komunálního charakteru,
•	vybrané technologie vedené jako malé zdroje.
   V rámci poplatkové agendy provádějí jednotlivé orgány obcí zpoplatnění zdrojů s výjimkou otopů domácností. Tyto údaje však nejsou dále zpracovávány a nejsou zahrnuty do emisní inventury malých zdrojů. Údaje týkající se lokálních topenišť - vytápění obytných budov - byly aktualizovány od r.1985 v pětiletém cyklu plošným způsobem.
   V minulosti byl sběr dat prováděn prostřednictvím sítě distributorů paliv (Uhelné sklady a České plynárenské podniky). Údaje o spotřebě kapalných paliv v této kategorii nebyly zjišťovány a tvoří jen zanedbatelnou část. Obdobně nebyly zjišťovány údaje o dalších používaných palivech, zejména o dřevním odpadu, uhelných kalech, propanbutanu apod. Pomocí daných emisních faktorů byly ze spotřeb paliv vypočteny za roky 1985 a 1990 emise základních znečišťujících látek.
   V současnosti je ověřován model výpočtu emisí z lokálních otopů založený na údajích, shromažďovaných Českým statistickým úřadem o struktuře vytápění bytů. Data ze Sčítání lidu, domů a bytů, prováděného v březnu 1991, byla aktualizována na údaje pro léta         1995 - 1997 a ze struktury topenišť, počtu vytápěných bytů a jakostních parametrů dodávaných paliv byly vypočteny emise. Pro výpočet je uvažována roční průměrná spotřeba tepla na jeden byt, kterou je možné modifikovat zahrnutím příslušných klimatických podmínek uplynulého roku. Tento způsob výpočtu umožňuje každoroční aktualizaci dat o emisích z lokálních topenišť.

REZZO 4
   Údaje sloužící pro výpočet emisí z provozu mobilních zdrojů byly plošně sbírány formou vyplňování statistických hlášení provozovateli mobilních zařízení pro ČSÚ. Na základě přepravních výkonů v jednotlivých hospodářských resortech, spotřeby pohonných hmot a patřičných emisních faktorů byly vypočítávány emise až do r. 1990. Údaje za další léta jsou přebírány od odborného pracoviště Centra dopravního výzkumu se sídlem v Brně a emise jsou zpracovány do celkové bilance emisí. Výpočet emisí je odvozen z vykázaných přepravních výkonů a ze spotřeby jednotlivých druhů pohonných hmot.

7.3.1.2  Vývoj emisí znečišťujících látek

   Z dlouhodobého vývoje emisí znečišťujících látek je zřejmé, že od roku 1980, kdy byla emisní bilance založena na nově vytvořeném systému sběru dat - REZZO, došlo k podstatnému snížení emisí a prokazatelnému zlepšení stavu ovzduší v ČR.
   Vedle rozvoje technologií, které méně zatěžují životní prostředí, se na snížení emisí podílí zejména tlak legislativních opatření na provozovatele zdrojů. K jejich splnění je nezbytné na stávajících zdrojích dále provozovaných instalovat přídavná zařízení k omezování vypouštěných škodlivin (odsiřovací a denitrifikační zařízení, katalytické spalovací jednotky, adsorpční zařízení apod.). Vývoj emisí hlavních znečišťujících látek v letech 1987-1997 ukazuje        graf  7-1.

   Změnu podílu jednotlivých kategorií zdrojů na emisích hlavních znečišťujících látek mezi lety 1990 a 1996 ukazují následující tabulky.

Tabulka 7-1 Celkové emise hlavních znečišťujících látek v ČR, 1990
REZZO 1–4	
Kategorie zdrojů	Tuhé látky	SO2	NOx	CO	CxHy	
	t/rok	%	t/rok	%	t/rok	%	t/rok	%	t/rok	%	
REZZO 1	401 516,7	   63,6	1 595 953,2	85,1	493 919,1	66,6	269 357,2	25,5	23 805,2	10,6	
REZZO 2	  74 806,3	   11,8	  102 520,5	5,5	 19 038,2	2,6	219 769,9	20,8	49 279,1	21,9	
REZZO 3	155 079,2	   24,6	  177 220,7	9,4	 18 601,6	2,5	355 567,9	33,7	79 665,6	35,4	
CELKEM stac. zdroje	631 402,2	100,0	1 875 694,4	100,0	531 558,9	71,6	844 695,0	80,1	152 749,9	67,8	
REZZO 4*					210 356,0	28,4	210 269,0	19,9	72 465,0	32,2	
CELKEM	631 402,2	100,0	1 875 694,4	100,0	741 914,9	100,0	1 054 964,0	100,0	225 214,9	100,0	
*zahrnuje dopravu a ostatní mobilní zdroje - zemědělská a stavební vozidla a stroje

Tabulka 7-2Celkové emise hlavních znečišťujících látek v ČR, 1996
REZZO 1 – 4	
Kategorie zdrojů	tuhé látky	SO2	NOx	CO	CxHy	
	t/rok	%	t/rok	%	t/rok	%	t/rok	%	t/rok	%	
REZZO 1	92 937,0	51,9	821 087,0	86,8	175 741,0	40,9	264 642,0	29,9	182 35,0	10,4	
REZZO 2	26 439,0	14,8	32 492,0	3,4	10 280,0	2,4	48 287,0	5,5	134 52,0	7,7	
REZZO 3	49 833,0	27,8	84 178,0	8,9	19 258,0	4,5	281 589,0	31,8	626 76,0	35,7	
CELKEM stac.zdroje	169 208,0	94,5	937 758,0	99,1	205 279,0	47,8	594 519,0	67,2	943 63,0	53,8	
REZZO 4*	10 154,0	5,5	8 421,0	0,9	226 601,0	52,2	291 754,0	32,8	818 36,0	46,2	
CELKEM	179 362,0	100,0	946 179,0	100,0	431 880,0	100,0	886 273,0	100,0	1 761 99,0	100,0	
*zahrnuje emise ze silniční osobní a nákladní dopravy, železniční a lodní dopravy a emise z provozu zemědělských a lesnických strojů
							 Pramen: ČIŽP, ČHMÚ, OkÚ, CDV, VÚZT

   Rozdělení emisí vykazovaných v rámci závazků CLRTAP  v jednotlivých kategoriích podle programu CORINAIR v roce 1995 ukazuje následující tabulka 7-3.

Tabulka 7-3Emise znečišťujících látek podle programu CORINAIR, 1995
Kategorie zdrojů	SOx	NOx	NMVOCs	CH4	NH3	CO	
	tis.t/rok	
Veřejné elektrárny, kogenerační zařízení 	797,9	111,6	4,8	5,0		47,1	
Komerční spalovny a domovní vytápění	142,4	34,3	37,2	25,0		288,0	
Podnikové spalovny	140,3	71,4	11,5	11,0		269,3	
Nespalovací procesy	    2,9	  1,6	28,3	  2,4	3,0	    3,2	
Těžba a distribuce fosilních paliv			  4,0	405,0			
Užití rozpouštědel			124,6				
Silniční doprava	   6,8	177,9	59,5	1,4		247,9	
Ostatní doprava	   0,7	15,6	16,0	0,2		  18,5	
Odstraňování odpadů	   0,1	  0,1	  0,3	144,0		0,0	
Zemědělství			  0,3	139,0			
Antropogenní emise celkem	1091,1	412,5	286,4	733,0	85,6	874,0	
Příroda			  40,2	  94,5			
Emise celkem	1091,1	412,5	326,6	827,5	85,6	874,0	
   Vývoj emisí znečišťujících látek do ovzduší významně ovlivnil také politický a hospodářský vývoj České republiky v letech 1990–1996. Legislativní změny zavedené zákonem o ovzduší č. 309/1991 Sb. a následným Opatřením Federálního výboru pro životní prostředí zasáhly nejen do přístupu provozovatelů zdrojů k ochraně ovzduší, ale dotkly se také způsobu inventarizace emisí znečišťujících látek. Zejména zavedení vyhlášky MŽP č. 270/1993 Sb,. o způsobu zjišťování množství emisí (novelizována v podobě vyhlášky č. 117/1997 Sb.), změnilo významně dosavadní systém výpočtu emisí pomocí emisních faktorů, používaných od zavedení REZZO.
   Povinnost měření emisí, zavedená pro specifikované kategorie zdrojů vyhláškou č. 270/93 Sb., umožnila provozovatelům zdrojů stanovení vlastních emisních faktorů pro provozovaná zařízení. Novelizovaný způsob provádění emisní bilance zdrojů znečišťování ovzduší, zavedený od roku 1994, zahrnuje u rozhodujících kategorií zdrojů (velké a střední zdroje) bilanci emisí vypočtených a vykázaných přímo provozovateli zdrojů. Tato metodická změna provádění emisní bilance částečně potvrzuje již delší dobu diskutované nadhodnocení používaných emisních faktorů, zejména pro výpočet emisí oxidů dusíku. Zároveň důkladné sledování provozu zařízení, především při kontinuálním měření emisí, dává provozovatelům možnost optimalizovat chod spalovacích a technologických procesů směrem ke snížení produkce emisí a také k úsporám spotřeby paliv a vstupních surovin.
   Vedle zmíněných faktorů, ovlivňujících vývoj emisí, se v mnoha případech daleko významněji projevily vlivy ekonomického charakteru, mezi nimiž lze jmenovat:
•	prudký hospodářský pokles v počátku 90. let,
•	restrukturalizace průmyslu,
•	výrazný nárůst investic na ochranu životního prostředí.
   Jak bylo ověřeno v  letech 1995-1996, vývoj množství emisí znečišťujících látek ovlivňují v neposlední řadě také odlišné klimatické podmínky v zimním topném období. Z nově sestaveného modelu pro aktualizaci emisí malých zdrojů (lokální topeniště) vychází pokles ve spotřebě paliv pro topné období 1995-96 a 1996-97 téměř 20 %.
Významným faktorem ovlivňujícím trvalý sestupný trend zejména emisí oxidu siřičitého, je přechod od tuhých paliv k zemnímu plynu. Vývoj spotřeby hlavních druhů paliv v kategorii zdrojů REZZO 1 (nad 5 MW) v letech 1990–1996 zachycuje tabulka 7-4.

Tabulka 7-4 Spotřeba hlavních druhů paliv zdrojů REZZO 1, 1990 – 1996

Zdroj: ČIŽP, ČHMÚ

   Obdobně narůstala i spotřeba zemního plynu u kategorie zdrojů REZZO 3, v níž jsou evidovány emise z lokálních topenišť o výkonu do 200 kW (viz graf 7-2).

Graf 7-2	Vývoj spotřeby paliv zdrojů REZZO 3 v jednotkách tepla vstupujícího v palivu

   Údaje o emisích mobilních zdrojů spadajících do působnosti ministerstva dopravy a spojů (silniční osobní a nákladní doprava, železniční a lodní doprava) byly zpracovány CDV Brno na základě údajů o dopravních výkonech jednotlivých kategorií zdrojů, měrné spotřebě pohonných hmot a emisních faktorů. Bilance emisí mobilních zdrojů byla v letošním roce doplněna údaji o emisích z provozu zemědělských a lesních strojů, zpracovanými VÚZT Praha. Podkladem pro výpočet byly údaje o měrných výkonech jednotlivých druhů používaných mobilních prostředků, jejich měrných spotřebách a odvozených emisních faktorech.
   Soustavný trend snižování emisí oxidu siřičitého, odráží výsledky programu snižování emisí SO2 prováděného ČEZ. Ten zahrnuje odstavení některých bloků elektráren a postupné odsiřování všech bloků do konce roku 1998. Svůj podíl na snižování emisí mají také již zmiňované změny palivové základny, zejména zdrojů tzv. komunální energetiky (teplárny a blokové kotelny) a lokálních topenišť.
   Emise oxidů dusíku snad nejvýrazněji ovlivnily změny metodického charakteru sestavování emisní bilance, při nichž se v  letech 1993–1994 přešlo u kategorie velkých zdrojů od výpočtu ze spotřeby paliva a ze stanovených emisních faktorů k údajům vykazovaným provozovateli zdrojů z provedených měření – objemového toku spalin a koncentrací škodlivin v nich. Do stagnace emisí od tohoto období zasáhl zejména stoupající podíl emisí NOx z mobilních zdrojů. Emitovaná množství ostatních škodlivin vcelku odráží vlivy faktorů popsané výše.

7.3.2  Odpady

7.3.2.1  Metodický popis ukazatelů

   Podkladem pro údaje uvedené v tabulkách je výkaz ČSÚ Odp P 5-01 Produkce zvláštních a nebezpečných odpadů. Vykazujícími jednotkami jsou podniky s 25 a více zaměstnanci zařazené dle převažující činnosti do odvětví 01, 10-41, 45, 55, 601, 602, 62, 642, 747, 748, 851, 852, 90, 9211 a 93.
   Odpad je definován jako věc, které se chce její majitel zbavit, nebo též movitá věc, jejíž zneškodnění je nutné z hlediska péče o zdravé životní podmínky a ochrany životního prostředí.
   Byly zahrnuty obě kategorie odpadu, v členění podle stupně jejich nebezpečnosti:
   Zvláštní odpad je takový odpad, který vyžaduje zvláštní režim při nakládání s ním, zejména z důvodů národohospodářských nebo ochrany životního prostředí.
   Nebezpečný odpad je takový zvláštní odpad, který svými vlastnostmi, zejména toxicitou, infekčností, dráždivostí, výbušností, hořlavostí, chemickými vlastnostmi, karcinogenními, te- 
ratogenními a mutagenními vlastnostmi je nebo může být nebezpečný pro zdraví obyvatelstva nebo životní prostředí.

7.3.2.2  Vývoj produkce zvláštních a nebezpečných odpadů

   Celková produkce výše specifikovaného souboru ekonomických subjektů v letech         1992 - 1997 je zachycena v tabulce 7-5.

Tabulka 7-5 Zvláštní a nebezpečné odpady - produkce a způsoby odstranění 
Způsoby nakládání	Produkce odpadů	Odpady	
	celkem	 Zvláštní	Nebezpečné	
	v tis.t	
	1992	
Odstraněno	20075	.	.	
Využito	3177	.	.	
Předáno	18865	.	.	
		.	.	
Celkem	42117	.	.	
	1993	
Odstraněno	9725	.	.	
Využito	1921	.	.	
Předáno	16341	.	.	
		.	.	
Celkem	27987	.	.	
	1994	
Fyzikální a chemické metody	562	16	546	
Biologické metody	1 065	404	661	
Spalování	172	21	151	
Skládkování	7 459	7 199	260	
Jiný způsob	4 418	3 806	612	
Skladování	848	236	612	
Předáno ke zneškodnění				
 nebo využití jiné firmě	13 150	10 458	5 534	
Celkem	27 674	22 140	5 534	
	1995	
Fyzikální a chemické metody	1 022	135	887	
Biologické metody	3 125	2 191	934	
Spalování	49	16	33	
Skládkování	6 434	6 258	176	
Jiný způsob	1 813	1 256	557	
Skladování	309	116	193	
Předáno ke zneškodnění				
 nebo využití jiné firmě	19 777	16 552	3 225	
Celkem	32 529	26 524	6 005	
	1996	
Fyzikální a chemické metody	637	170	467	
Biologické metody	992	154	838	
Spalování	52	19	33	
Skládkování	7 707	7 576	131	
Jiný způsob	1 806	1 410	396	
Skladování	305	113	192	
Předáno ke zneškodnění				
 nebo využití jiné firmě	29 650	25 038	4 612	
Celkem	41 149	34 480	6 669	
	1997	
Fyzikální a chemické metody	631	80	551	
Biologické metody	886	94	792	
Spalování	37	11	26	
Skládkování	5 947	5 804	143	
Jiný způsob	11 468	10 921	547	
Skladování	166	131	34	
Předáno ke zneškodnění				
 nebo využití jiné firmě	23 508	19 166	4 343	
Celkem	42 643	36 207	6 436	
   Jednoznačně převažujícím způsobem zneškodňování odpadů je uložení odpadů na skládky. Tato skutečnost souvisí s faktem, že se zároveň jedná v porovnání s ostatními způsoby           o  nejlevnější způsob zneškodňování.
   Při hlubší analýze odvětví, kde rozdíly v objemu produkce odpadů v průběhu let 1994          a  1997 jsou příliš velké a kde není možno tento rozdíl odůvodnit nárůstem či úbytkem počtu respondentů v daném odvětví, bylo zjištěno, že tyto diference souvisejí se změnou objemů těžko měřitelných odpadů typu: kal z údržby vodních toků, sedimentační voda z úložišť kalů apod.
   Produkci zvláštních a nebezpečných odpadů v členění podle jednotlivých nadskupin katalogu odpadů charakterizuje následující tabulka 7-6.

Tabulka 7-6	Produkce zvláštních a nebezpečných odpadů podle nadskupin 
Nadskupina odpadů	1994	1995	1996	1997	
	v tis. t	
Celkem	27668	32522	41149	42643	
Odpad rostlinného a živočišného původu	1100	1073	1051	1148	
Odpad minerálního pův. včetně zušl. procesů	10888	10144	12944	11163	
Odpad z chemických procesů	1506	1988	2167	2373	
Odpad z obcí	14174	19317	24987	27957	

   Poměrně zajímavé a z hlediska organizace zjišťování, ale i možnosti realizace dopočtů jsou analýzy produkce odpadů podle velikosti podniku (počet pracovníků) a podle objemu roční produkce odpadů. 
   Analýza ukázala, že podniky do 50 pracovníků se na produkci odpadů podílely pouze nepatrným procentem (1 %), přestože soubor respondentů opět tvořil téměř 28 % šetřených podniků.
   Zajímavý byl i výsledek obdobné analýzy v členění podle odvětví, ze kterého je zřejmé, že  u  všech sledovaných kategorií OKEČ se podniky se 100 a více pracovníky podílely na produkci odpadů v daném odvětví více než 50 %. Podniky s 25 až 100 pracovníky tuto hranici nepřekročily.
   Analýza souboru respondentů z hlediska objemu jejich produkce odpadů ukázala obdobně, že 95,3 % zjištěného objemu je produkováno jen 3 % respondentů, produkujícími ročně více než 6000 tun zvláštního a nebezpečného odpadu. 90 % dotazovaných podniků produkuje méně než 900 tun ročně a 7 % produkuje od 900 do 6000 tun ročně, uvedených odpadů.

7.4  Společná prezentace ekonomických a environmentálních informací v rámci NAMEA

   V rámci projektu byla experimentálně sestavena společná prezentace ekonomických a environmentálních informací v rámci NAMEA pro roky 1992 a 1995. Souhrny jsou uvedeny v tabulkách 7-7, 7-8 a 7-9. Výchozím bodem pro jejich zpracování byly tabulky nabídky a užití. Na základě uvedeného příkladu společné prezentace ekonomických a environmentálních ukazatelů je možné zpracovávat řadu analýz majících charakter ať již meziodvětvového hodnocení, nebo hodnocení jednotlivých odvětví.
Meziodvětvové analýzy typu:

   Uvedené tabulky obsahují vybrané ekonomické údaje jednotlivých skupin odvětví a jejich vlivu na životní prostředí. Jako jeden z ekonomických ukazatelů péče o životní prostředí, resp. působení zákonů k ochraně životního prostředí jsou uvedeny investice na ochranu životního prostředí. O vlivu na životní prostředí vypovídají ukazatele produkce odpadů a emise vybraných znečišťujících látek do ovzduší.
   Celková produkce vybraných odvětví v běžných cenách ve sledovaném časovém horizontu mírně rostla a v běžných cenách dosahovala průměrného meziročního nárůstu 16,3 %. Mezi jednotlivými odvětvími jsou však značné rozdíly, a to jak v absolutní výši produkce, tak i v meziročním nárůstu. Výrazné rozdíly jsou také v nárůstu přidané hodnoty, kde průměrný meziroční nárůst byl 27,2 %.
   Významným ukazatelem jsou investice na ochranu životního prostředí, které především vypovídají o působení environmentálních zákonů na ekonomiku jednotlivých odvětví. Investice na ochranu životního prostředí zaznamenaly v období 1992-1995 prudký nárůst a dosáhly v roce 1995 výše 32 245 mil. Kč. Největší podíl na tomto trendu má samozřejmě energetika (36,69 %) a veřejná správa (30,49 %).
   Vyšší vypovídací schopnost než absolutní výše investic na ochranu životního prostředí má ukazatel podílu investic na ochranu životního prostředí na celkových investicích. Tento ukazatel dosáhl v roce 1995 výše 7,5 %. Za sledované období dosáhl minimální hodnoty. V letech 1992 až 1994 se pohyboval na úrovni 7,7 až 8,5 %. Výrazné rozdíly jsou mezi jednotlivými odvětvími, kde nejvyšší hodnoty dosáhla v roce 1995 veřejná správa (42,86 %)   a  odvětví náležející pod dobývání ostatních nerostných surovin (27,62 %). Meziročně taktéž dochází ke značným rozdílům, a to zejména v závislosti na konkrétní výši výdajů na ochranu životního prostředí. Například v roce 1994 dosáhl podíl investic na ochranu životního prostředí na celkových investicích podílu 50,25 % u odvětví zabývajících se koksováním a rafinérským zpracováním ropy, zatímco v roce 1995 již jenom 18,02 %.
   Údaje vztažené k počtu pracovníků vyjadřují výši produktivity práce, která ve sledovaném období plynule rostla a mezi jednotlivými odvětvími dosáhla výrazných rozdílů (v roce 1995 se pohybovala hodnota produkce na 1 zaměstnance od 214,46 do 4 717,90 tis. Kč).
   Spotřeba energie a energetická náročnost jsou významnými ukazateli z hlediska nepřímého působení jednotlivých odvětví na znečištění. Z hlediska spotřeby energie na jednotku produkce je v roce 1995 výrazně nadprůměrný dřevozpracující průmysl. Celková spotřeba elektřiny po mírném poklesu v roce 1994 výrazně stoupla v roce 1995 na 38 574 GWh. Vzhledem k tomu, že primárními zdroji energie jsou zejména fosilní paliva, je spotřeba energie spojena především s produkcí skleníkových plynů.
   Údaje o produkci odpadů zachycují významné rozdíly mezi jednotlivými odvětvími. Významná je z hlediska ochrany životního prostředí zejména produkce nebezpečných odpadů. Meziročně dochází k růstu produkce nebezpečných odpadů. Z pohledu jednotlivých subskupin odvětví je největším producentem v roce 1995 výroba kovů a kovodělných výrobků (1 366 502 t), zemědělství a lesnictví (1 202 621 t) a energetika (1 025 224 t).
   Jedním z nejvýznamnějších environmentálních ukazatelů uvedených v tabulkách je produkce SO2, která je výrazně snižována v důsledku omezení daných zákonem č. 309/1991 Sb., o ochraně ovzduší před znečišťujícími látkami. Z uvedených tabulek je zřejmé, že došlo ke snížení z původních 1 538 198,4 tis. t v roce 1992 na 1 091 056,1 tis. t v roce 1995. Při porovnání jednotlivých skupin odvětví výrazně vybočuje energetika, jejíž produkce v roce 1995 představovala 71,55 % vypouštěného SO2.

   Výrazné snižování lze předpokládat až do konce roku 1998, kdy je termín pro uvedení vypouštěného znečištění do souladu se zákonem č. 309/1991 Sb., o ochraně ovzduší před znečišťujícími látkami.
   Omezení vypouštění SO2 úzce souvisí s investicemi na ochranu životního prostředí. Vzhledem k relativně krátkému termínu na omezení vypouštění SO2 dle výše uvedeného zákona dochází k výraznému nárůstu investic zejména v oblasti ochrany ovzduší. Na příkladě energetiky je zřejmé, že došlo k několikanásobnému nárůstu investic. V roce 1992 představovaly investice na ochranu životního prostředí v energetice částku 4 605 mil. Kč, zatímco v roce 1995 již 11 832 mil. Kč.
   Součástí tabulek jsou i údaje o konečné spotřebě domácností, vlády a neziskových organizací a dalších makroekonomických ukazatelích. Jedním z důležitých ukazatelů je produkce SO2 domácnostmi, kde v důsledku vládního programu podporujícího plynofikaci došlo k výraznému snížení vypouštění SO2.

Odvětvové analýzy typu

   Výše uvedený odvětvový průřez ekonomických údajů a informací o životním prostředí znovu potvrzuje postavení energetiky jako největšího znečišťovatele životního prostředí, zejména emisemi SO2. V posledních třech letech však i v tomto odvětví došlo ve vztahu k životnímu prostředí k některým významným posunům a pozitivním změnám.
   Za nejpodstatnější je možno považovat dva aspekty. Objem SO2 emitovaného energetikou se v roce 1995 oproti roku 1992 snížil na 79,4 % přičemž celkový objem SO2 emitovaný všemi odvětvími se snížil ještě výrazněji na 74,8 %. Proto se procentní podíl energetiky na emisích SO2 celkem dostal v r. 1995 na vyšší úroveň (71,5 %) než v roce 1992 (63,9 %). Pro srovnání podílu energetiky na objemu emitovaného SO2 uvádíme, že na druhém místě je koksárenství   a  rafinérské zpracování ropy (s podílem pouze 4,4 % v r. 1995.) Emise SO2 na produkci klesly v odvětví energetiky v roce 1995 na 35,4 % oproti roku 1992, emise SO2 na přidané hodnotě klesly ve stejném roce na 49,5%. Energetika snížila rovněž svůj podíl na celkových emisích NOx ze 42,3 % v roce 1992 na 30,1 v roce 1995.
   Druhým pozitivním aspektem je výrazný pokles odpadů produkovaných energetikou. Absolutní množství produkovaného odpadu v r. 1995 představovalo pouze 54,7 % jejich objemu v r. 1992, podíl produkce odpadu na outputu poklesl na cca jednu čtvrtinu stavu z r. 1992, podobně podíl produkce odpadů na přidané hodnotě (na 34 % stavu z r. 1992).
   Investice na ochranu životního prostředí v energetice se v r. 1995 podílely 36,7 % na celkových environmentálních investicích (v r. 1992 to bylo pouze 27,1 %) a 17 % na celkových investicích odvětví (v r. 1992 to bylo 16,4 %).
   Vypovídací schopnost, další využití výstupů, možnost jejich využití pro modelování atp. je závislá na stupni detailu a přesnosti zahrnutých informací. V našem modelovém příkladu bylo například použito členění ekonomických činností do subskupin. Jestliže použijeme členění např. až na úroveň podskupiny (OKEČ na 6 míst), získáme podstatně přesnější obraz o vlivu ekonomických činností na životní prostředí, než je uveden výše.
   Dalším krokem posunujícím výstupy NAMEA výrazně kupředu je rozsah zahrnutých informací o vlivu na životní prostředí a v neposlední řadě i rozsah a forma zahrnutých ekonomických informací. Jedním z prvních kroků, který by měl být v dané oblasti učiněn, je např. zahrnutí ekonomických veličin ve stálých, a nikoliv běžných cenách.

Tabulka 7-7  Ekonomické údaje a informace o životním prostředí,  1992
 	Subkategorie OKEČ	Ekonomické veličiny	 	 	 	 	Environmentální veličiny	 	 	 	 	OKEČ	
 	 	Produkce 	Konečné	Přidaná 	Investice	Investice 	Počet	Produkce 	SO2	NOx	NH3	Hal-C	 	
 	 	Odvětví	Výdaje	hodnota	 	na OŽP	zaměst.	odpadů	 	 	 	 	 	
 		 	 		 		 	(zvláštní a		 		 	 	
 		mil. Kč	 	mil. Kč		 	 	nebezpečné)		 	 	 	 	
 	 	(tržní ceny)	mil.Kč	(tržní ceny)	mil.Kč	mil.Kč	fyz.osoby	tun	tis.t	tis.t	tis.t	tis.t	 	
A+B	Zemědělství a lesnictví	131481	 	38259	8652	291	400036	2925409	10504,205	25252,997	105209,685	.	A+B	
CA	Dobývání energetických surovin	58228	 	28762	6382	806	112379	465589	31812,588	21423,454	154,172	.	CA	
CB	Dobývání ostatních nerostných surovin	5533	 	2139	836	35	11238	17330	1415,901	185,909	.	.	CB	
DA	Průmysl potravin a pochutin	151060	 	27080	9839	637	122001	1892788	21778,134	6145,997	3,5	.	DA	
DB	Textilní a oděvní průmysl	70979	 	19017	2093	270	139720	1448555	17825,411	3682,63	.	0,266	DB	
DC	Kožedělný průmysl	17898	 	6747	578	259	41889	73668	1641,044	327,722	1,369	30,744	DC	
DD	Dřevozpracující průmysl 	21857	 	5270	1101	75	29109	27723	5367,083	1741,472	8,324	8,185	DD	
DE	Papírenský a polygrafický průmysl	38605	 	10902	2863	443	40739	283343	18609,834	8104,713	.	2,069	DE	
DF	Koksování, rafinérské zpracování ropy	59993	 	3324	2020	368	16467	777579	60812,875	28653,488	5026,359	.	DF	
DG	Chemický a farmaceutický průmysl	51115	 	8817	7478	865	47524	960745	29478,356	14168,351	883,535	5310,394	DG	
DH	Gumárenský a plastikářský průmysl	23514	 	5141	2542	98	27548	22003	3287,624	767,285	.	15,828	DH	
DI	Průmysl skla a keramiky	45769	 	14083	4670	591	81424	193517	20928,449	19155,502	1,878	106,628	DI	
DJ	Výroba kovů a kovodělných výrobků	168630	 	34855	6490	1100	189944	2790647	47776,29	38722,795	273,668	4141,303	DJ	
DK	Výroba strojů a zařízení pro další výrobu	98134	 	27675	4503	501	261792	367706	15617,569	3730,103	64,827	189,492	DK	
DL	Výroba elektrických a optických přístrojů	52143	 	15824	1846	90	114997	75929	2480,489	635,718	2,015	427,552	DL	
DM	Výroba dopravních prostředků	72454	 	11803	5650	1089	116052	753204	13387,002	3791,783	2,26	3108,283	DM	
DN	Zpracovatelský průmysl jinde neuvedený	37449	 	10109	2007	388	69209	170056	5865,012	1516,305	0,21	20,762	DN	
E	Výroba a rozvod elektřiny, plynu a vody	101917	 	48393	28055	4605	92168	29172311	982787,948	295310,517	51,198	151,574	E	
F	stavebnictví	195545	 	44870	4466	71	220709	.	4889,409	1177,861	75,6	.	F	
G	Obchod, opravy mot.vozidel, prodej pohon. hmot	194484	 	79317	9051	162	213192	.	6305,004	1307,628	118,829	51,087	G	
H	Pohostinství a ubytování	38753	 	19213	3075	2	37557	.	845,97	270,589	3,906	.	H	
I	Doprava, skladování, pošta a telekomunikace	127126	 	57362	22597	467	311116	.	8905,932	117907,279	.	2,767	I	
J	Peněžnictví a pojišťovnictví	64779	 	51564	14570	2	49932	.	146,332	61,763	.	.	J	
K	Činnost v obl.nem., výzkum	191116	 	68026	24256	247	156679	113364	20859,327	4730,265	454,213	16,079	K	
L	Veřejná správa, obrana, sociální zabezpečení	107369	 	46809	7045	2178	118637	.	13181,591	11391,206	0,105	.	L	
M	Školství	41440	 	23677	2996	35	314575	74	3259,374	679,318	0,05	.	M	
	Zdravotnictví, veterinární a sociální činnosti	37727	 	14436	7231	241	262828	3859	7229,758	1989,287	.	.	A	
O	Ostatní veřejné a sociální služby	47304	 	18860	7975	1038	108218	152905	3451,296	754,156	12,591	5416,987	O	
fikt.odv.	 	 	 	-48970	 	 	 	 	 	 	 	 	 	

Domácnosti 1) 	 	 	423307	 	 	 	 	 	177747,602	83828,445	2651,704	1000	 	
 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	
Neidentifikováno	 	 	 	 	 	 	 	 	0,973	0,168	 	 	 	
 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	
Celkem 		2252402	423307	693364	200867	16954	3707679	42688304	1538198,382	697414,706	114999,998	20000	 	
 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	
1) Domácnosti včetně individ. osobní dopravy													

	
Tabulka 7-7  Ekonomické údaje a informace o životním prostředí,  1992 (pokrač.)
 	Subkategorie OKEČ	Ekonomické veličiny	 	 	 	 	Environmentální veličiny	 	 	 	 	OKEČ	
 	 	Produkce 	Konečné	Přidaná 	Investice	Investice 	Počet	Produkce 	SO2	NOx	NH3	Hal-C	 	
 	 	Odvětví	Výdaje	hodnota	 	na OŽP	zaměst.	odpadů	 	 	 	 	 	
 		 	 		 		 	(zvláštní a		 		 	 	
 		mil. Kč	 	mil. Kč		 	 	nebezpečné)		 	 	 	 	
 	 	(tržní ceny)	mil.Kč	(tržní ceny)	mil.Kč	mil.Kč	fyz.osoby	tun	tis.t	tis.t	tis.t	tis.t	 	

Tabulka 7-8  Ekonomické údaje a informace o životním prostředí,  1995
 	Subkategorie OKEČ	Ekonomické veličiny	 	 	 	 	 	Environmentální veličiny	 	 	 	 	OKEČ	
 	 	Produkce 	Konečné	Přidaná 	Investice	Investice 	Počet	Produkce 	SO2	NOx	NH3	Hal-C	 	
 		odvětví	Výdaje	hodnota	 	na OŽP	zaměst.	odpadů	 	 	 	 	 	
 		 	 		 		 	(zvláštní a	 	 		 	 	
 		mil. Kč	 	mil. Kč		 	 	nebezpečné)	 	 	 	 	 	
 	 	(tržní ceny)	mil.Kč	(tržní ceny)	mil.Kč	mil.Kč	fyz.osoby	tun	tis.t	tis.t	tis.t	tis.t	 	
A+B	Zemědělství a lesnictví	150447	 	57666	18309	131	210415	1328881	6750,3	26039,8	81161,9	0,8	A+B	
CA	Dobývání energetických surovin	55527	 	9265	5493	1517	81015	346933	14084,0	3732	114,3	.	CA	
CB	Dobývání ostatních nerostných surovin	7587	 	3277	1273	49	7504	14482	913,7	267,1	.	.	CB	
DA	Průmysl potravin a pochutin	201091	 	47615	14882	390	105684	1050452	13648,1	3873,4	176,9	.	DA	
DB	Textilní a oděvní průmysl	62341	 	21869	4103	137	111974	1078061	12401,3	2694	0,4	33,4	DB	
DC	Kožedělný průmysl	16815	 	5312	778	42	29501	104944	900,3	189,5	2,6	4,5	DC	
DD	Dřevozpracující průmysl 	34300	 	10550	2197	41	22127	38583	4177,7	1773,6	8,7	8,4	DD	
DE	Papírenský a polygrafický průmysl	64836	 	18103	6966	584	37852	5777411	11168,8	2999,9	0,6	2,3	DE	
DF	Koksování, rafinérské zpracování ropy	62248	 	11940	3813	687	13194	604694	48441,4	12329,1	2210,4	.	DF	
DG	Chemický a farmaceutický průmysl	68642	 	19197	7614	1043	40774	505153	25617,3	7938	682,9	2838,3	DG	
DH	Gumárenský a plastikářský průmysl	38085	 	10734	4283	126	29143	57145	2047,8	439,6	61,4	69,1	DH	
DI	Průmysl skla a keramiky	62290	 	21978	10269	711	64292	144496	10013,2	11701,8	7,6	162,4	DI	
DJ	Výroba kovů a kovodělných výrobků	251616	 	65243	11659	1114	179972	1785413	32189,4	15562,8	292	2243,7	DJ	
DK	Výroba strojů a zařízení pro další výrobu	109678	 	36942	8208	403	162784	495203	7577,4	2188,1	4,4	240,8	DK	
DL	Výroba elektrických a optických přístrojů	81324	 	27098	5838	201	90810	73567	2025,4	644,3	4,8	213,2	DL	
DM	Výroba dopravních prostředků	95889	 	21838	10722	291	89578	398838	3430,6	1076	14,3	224,5	DM	
DN	Zpracovatelský průmysl jinde neuvedený	47872	 	15095	3413	172	53853	79156	3315,7	1029,2	32,2	39,8	DN	
E	Výroba a rozvod elektřiny, plynu a vody	228691	 	77553	69222	11832	85808	15977751	780693,0	124386,9	496	16,2	E	
F	stavebnictví	336867	 	101586	12778	272	236437	232848	2875,1	716,5	.	1,9	F	
G	Obchod, opravy mot.vozidel, prodej pohon. hmot	354561	 	164187	31327	300	134706	.	4502,7	1130,1	326,7	23,7	G	
H	Pohostinství a ubytování	60279	 	23937	5528	8	27083	87743	535,1	166,9	24,5	0,9	H	
I	Doprava, skladování, pošta a telekomunikace	221546	 	92791	57013	769	288223	108150	8738,5	114294,9	34,4	.	I	
J	Peněžnictví a pojišťovnictví	107052	 	61083	28572	80	80286	.	45,1	39,8	.	.	J	
K	Činnost v obl.nem., výzkum	315382	 	159350	41702	238	143518	21731	8724,9	2039,6	108,8	10,7	K	
L	Veřejná správa, obrana, sociální zabezpečení	85671	 	56592	22941	9833	160849	.	6523,0	10423,6	153,6	0,1	L	
M	Školství	66254	 	42625	8764	141	308935	.	1846,9	405,7	42,9	4,3	M	
N	Zdravotnictví, veterinární a sociální činnosti	88314	 	44645	15449	304	220253	176264	3670,0	1139	42,9	.	N	
O	Ostatní veřejné a sociální služby	79258	 	31946	17058	829	106519	2011860	1420,5	442,8	0,1	2861	O	
fikt.odv.	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	

Domácnosti 1) 	 	667557	 	 	 	 	 	72755,8	62817,9	 	 	 	
 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	
Neidentifikováno	 	 	 	6	 	 	 	23,1	3,7	 	 	 	
 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	
Celkem 		3354463	667557	1260017	430180	32245	3123089	32499759	1091056,1	412485,6	86005,3	9000	 	
 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	
1) Domácnosti včetně individ. osobní dopravy													

Tabulka 7-9  Ekonomické údaje a informace o životním prostředí, změny 1992 - 1995
 	Subkategorie OKEČ	Ekonomické veličiny	 	 	 	 	 	Environmentální veličiny	 	 	 	 	OKEČ	
 	 	Produkce 	Konečné	Přidaná 	Investice	Investice 	Počet	Produkce 	SO2	NOx	NH3	Hal-C	 	
 	 	odvětví	výdaje	hodnota	 	na OŽP	zaměst.	odpadů	 	 	 	 	 	
 		 	 		 	 		(zvláštní a		 		 	 	
 		 	 	 		 		nebezpečné)		 	 	 	 	
 	 	%	%	%	%	%	%	%	%	%	%	%	 	
A+B	Zemědělství a lesnictví	14,4	 	50,7	111,6	-55,0	-47,4	-54,6	-35,7	3,1	-22,9	 	A+B	
CA	Dobývání energetických surovin	-4,6	 	-67,8	-13,9	88,2	-27,9	-25,5	-55,7	-82,6	-25,9	 	CA	
CB	Dobývání ostatních nerostných surovin	37,1	 	53,2	52,3	40,0	-33,2	-16,4	-35,5	43,7	 	 	CB	
DA	Průmysl potravin a pochutin	33,1	 	75,8	51,3	-38,8	-13,4	-44,5	-37,3	-37,0	4954,3	 	DA	
DB	Textilní a oděvní průmysl	-12,2	 	15,0	96,0	-49,3	-19,9	-25,6	-30,4	-26,8	 	12456,4	DB	
DC	Kožedělný průmysl	-6,1	 	-21,3	34,6	-83,8	-29,6	42,5	-45,1	-42,2	89,9	-85,4	DC	
DD	Dřevozpracující průmysl 	56,9	 	100,2	99,5	-45,3	-24,0	39,2	-22,2	1,8	4,5	2,6	DD	
DE	Papírenský a polygrafický průmysl	67,9	 	66,1	143,3	31,8	-7,1	1939,0	-40,0	-63,0	 	11,2	DE	
DF	Koksování, rafinérské zpracování ropy	3,8	 	259,2	88,8	86,7	-19,9	-22,2	-20,3	-57,0	-56,0	 	DF	
DG	Chemický a farmaceutický průmysl	34,3	 	117,7	1,8	20,6	-14,2	-47,4	-13,1	-44,0	-22,7	-46,6	DG	
DH	Gumárenský a plastikářský průmysl	62,0	 	108,8	68,5	28,6	5,8	159,7	-37,7	-42,7	 	336,6	DH	
DI	Průmysl skla a keramiky	36,1	 	56,1	119,9	20,3	-21,0	-25,3	-52,2	-38,9	304,7	52,3	DI	
DJ	Výroba kovů a kovodělných výrobků	49,2	 	87,2	79,6	1,3	-5,2	-36,0	-32,6	-59,8	6,7	-45,8	DJ	
DK	Výroba strojů a zařízení pro další výrobu	11,8	 	33,5	82,3	-19,6	-37,8	34,7	-51,5	-41,3	-93,2	27,1	DK	
DL	Výroba elektrických a optických přístrojů	56,0	 	71,2	216,3	123,3	-21,0	-3,1	-18,3	1,3	138,2	-50,1	DL	
DM	Výroba dopravních prostředků	32,3	 	85,0	89,8	-73,3	-22,8	-47,0	-74,4	-71,6	532,7	-92,8	DM	
DN	Zpracovatelský průmysl jinde neuvedený	27,8	 	49,3	70,1	-55,7	-22,2	-53,5	-43,5	-32,1	15233,3	91,7	DN	
E	Výroba a rozvod elektřiny, plynu a vody	124,4	 	60,3	146,7	156,9	-6,9	-45,2	-20,6	-57,9	868,8	-89,3	E	
F	stavebnictví	72,3	 	126,4	186,1	283,1	7,1	 	-41,2	-39,2	 	 	F	
G	Obchod, opravy mot.vozidel, prodej pohon. hmot	82,3	 	107,0	246,1	85,2	-36,8	 	-28,6	-13,6	174,9	-53,6	G	
H	Pohostinství a ubytování	55,5	 	24,6	79,8	300,0	-27,9	 	-36,7	-38,3	527,2	 	H	
I	Doprava, skladování, pošta a telekomunikace	74,3	 	61,8	152,3	64,7	-7,4	 	-1,9	-3,1	 	 	I	
J	Peněžnictví a pojišťovnictví	65,3	 	18,5	96,1	3900,0	60,8	 	-69,2	-35,6	 	 	J	
K	Činnost v obl.nem., výzkum	65,0	 	134,2	71,9	-3,6	-8,4	-80,8	-58,2	-56,9	-76,0	-33,5	K	
L	Veřejná správa, obrana, sociální zabezpečení	-20,2	 	20,9	225,6	351,5	35,6	 	-50,5	-8,5	146185,7	 	L	
M	Školství	59,9	 	80,0	192,5	302,9	-1,8	 	-43,3	-40,3	85700,0	 	M	
N	Zdravotnictví, veterinární a sociální činnosti	134,1	 	209,3	113,6	26,1	-16,2	4467,6	-49,2	-42,7	 	 	A	
O	Ostatní veřejné a sociální služby	67,6	 	69,4	113,9	-20,1	-1,6	1215,8	-58,8	-41,3	-99,2	-47,2	O	
fikt.odv.	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	

Domácnosti 	 	57,7	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	
 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	
Neidentifikováno	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	
 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	 	
Celkem 	 	48,9	57,7	81,7	114,2	90,2	-15,8	-23,9	-29,1	-40,9	-25,2	-55,0	 	

	

7.5  Závěry a doporučení

   První pokus tvorby NAMEA prokázal reálnost tvorby a „konkurenceschopnost“ výstupních sestav v porovnání se sestavami většiny zemí, které již v dané oblasti nějaké aktivity vyvíjely. Tvorba tabulek vycházela striktně z disponibilních informačních zdrojů. Z tohoto důvodu byl také zvolen přístup vycházející z odvětvových tabulek nabídky a užití, a nikoliv přístup založený na input -output tabulkách.
   Pro společnou prezentaci ekonomických údajů a údajů o životním prostředí v rámci NAMEA byl zvolen následující postup:
1.	Analýza rozsahu možných výstupů statistických zjišťování Českého statistického úřadu,    a  Českého hydrometeorologického ústavu atd.
2.	Sestavení ekonomické části NAMEA v následujícím rozsahu:
•	produkce
•	přidaná hodnota
•	konečné výdaje
•	počet zaměstnanců
•	investice
•	investice na ochranu životního prostředí
•	spotřeba elektrické energie
3.	Sestavení environmentální části NAMEA v rozsahu:
•	emise základních znečišťujících látek do ovzduší- SO2, NH3, NOx, HCl
•	produkce odpadů
4.	Propočet měrných ukazatelů charakterizujících z rozdílných hledisek jednotlivá odvětví.
5.	Ukázkové hodnocení vývoje jednotlivých ekonomických aktivit z hlediska jejich vztahu k životnímu prostředí.

   Základními informačními zdroji pro první fázi společné prezentace ekonomických údajů a údajů o životním prostředí v rámci NAMEA (NAMEA pro ČR) byly:
   Statistická zjišťování Českého statistického úřadu:
národní účty, statistika práce, energetika, investiční výstavba, statistika odpadů.
   Český hydrometeorologický ústav:
údaje o emisích znečišťujících látek vypouštěných do ovzduší.

Návrh směrů dalších aktivit v oblasti rozvoje NAMEA 

V návaznosti na zkušenosti získané při zpracování a v návaznosti na záměry Evropského statistického úřadu byla formulována následující představa o možných směrech rozvoje NAMEA v ČR. Tato představa je formulována pro krátkodobý a pro dlouhodobý horizont.

Krátkodobý horizont

1.	Zahrnutí dalších v současné době sledovaných environmentálních ukazatelů, zejména:
•	dalších látek znečišťujících ovzduší.
   V návaznosti pak transformace znečišťující látky do základních ekologických problémů :
•	skleníkový efekt
•	poškozování ozónové vrstvy
•	kyselý déšť
•	acidifikace
•	eutrofizace
2.	Produkce odpadních vod.
3.	Produkce znečišťujících látek emitovaných do vody.
4.	Produkce všech kategorií odpadů.
5.	Spotřeba paliv dle jednotlivých druhů.
6.	Za pomoci zainteresovaných institucí Českého statistického úřadu, Ministerstva životního prostředí ČR, Českého hydrometeorologického ústavu a dalších institucí a organizací další rozpracování společné prezentace ekonomických a environmentálních ukazatelů pro ČR v rámci NAMEA ve smyslu zpřesňování a prohlubování stupně detailu zahrnutých informací. Formulace požadavků na modifikaci stávajících zjišťování, příp. zavedení nových zjišťování rozšiřujících počet využitelných informací.
7.	Dopracování ucelené časové řady 1992-1995. Analýza možností tvorby dlouhodobých časových řad NAMEA pro ČR, zachycujících vývoj vlivů jednotlivých společenských aktivit na životní prostředí. Dle možností zachycení ukazatelů v konstantních cenách. Aktivity v dané oblasti budou závislé kromě jiného na výstupech národních účtů.
8.	Identifikace dalších možností využití NAMEA pro modelování vlivu ekonomických rozhodnutí na životní prostředí. Na základě dopracovaných a verifikovaných časových řad tvorba modelu vlivu restrukturalizace ekonomiky na stav a kvalitu životního prostředí.

Dlouhodobý horizont

1.	V návaznosti na výstupy z národních účtů, rozvoj aktivit v oblasti tvorby a rozvoje soustavy environmentálních I - O tabulek.
2.	Podpora aktivit v oblasti tvorby materiálových a energetických bilancí. V přípravné fázi přehodnotit představu Evropského statistického úřadu o prioritních směrech rozvoje v dané oblasti a jejich modifikace na podmínky v ČR. V další fázi pak propojování energetických bilancí ve fyzických jednotkách a hodnotově vyjádřených I/O tabulek.

Příloha 1  Registr emisí a zdrojů znečišťování ovzduší (REZZO)

   Registr emisí a zdrojů znečišťování ovzduší (REZZO) je v návaznosti na druhy zdrojů a   jejich  tepelné výkony členěn na:

•	REZZO 1 - zahrnuje stacionární zařízení ke spalování paliv o tepelném výkonu 5 MW    a  vyšším a zařízení zvlášť závažných technologických procesů. Zařízení uvedené skupiny jsou označována jako „velké zdroje znečišťování“.

•	REZZO 2 - zahrnuje technologické objekty obsahující stacionární zařízení ke spalování paliv o tepelném výkonu od 0,2 do 5 MW a zařízení závažných technologických procesů, jakož i uhelné lomy a obdobné plochy s možností hoření, zapaření nebo úletu znečišťujících látek. Uvedená skupina je označována jako „střední zdroje znečišťování“.

•	REZZO 3 - zahrnuje technologické objekty obsahující stacionární zařízení ke spalování paliv o tepelném výkonu nižším než 0,2 MW, zařízení technologických procesů nespadajících do kategorie velkých a středních zdrojů znečišťování, plochy, na kterých jsou prováděny práce, které mohou způsobovat znečišťování ovzduší, skládky paliv, surovin, produktů a odpadů a zachycených exhalátů a jiné stavby, zařízení a činnosti výrazně znečišťující ovzduší. Uvedená skupina je označována jako „malé zdroje znečišťování“.

•	REZZO 4 - zahrnuje mobilní zařízení se spalovacími nebo jinými motory, které znečišťují ovzduší, zejména silniční a motorová vozidla, železniční kolejová vozidla, plavidla a  letadla. Uvedená skupina je označována jako „mobilní zdroje znečišťování“.

Příloha 2  Emise základních znečišťujících látek do ovzduší v letech 1990 – 1997

Registr emisí a zdrojů 		Tuhé	Oxid	Oxidy	Oxid	Uhlo-	
znečišťování ovzduší 	Rok	látky	siřičitý	dusíku	uhelnatý	Vodíky	
(REZZO)			SO2	NOX	CO	CXHY	
		v tis. Tun	
Česká republika 1-3	1990	631,4	1 875,7	531,6	680,5	152,7	
	1991	591,6	1 775,6	514,6	891,7	154,7	
	1992	500,7	1 538,2	487,2	835,1	132,7	
	1993	441,3	1 418,6	364,1	756,2	131,7	
	1994	346,7	1 270,1	235,4	741,0	127,8	
	1995	194,3	1 083,6	219,0	607,6	91,7	
	1996	169,2	937,8	205,3	594,5	94,4	
	1997	118,3	690,9	187,3	529,1	84,1	
Česká republika 4	1990	.	.	210,4	210,3	72,5	
	1991	.	.	210,4	210,3	72,5	
	1992	.	.	210,4	210,3	72,5	
	1993	.	.	210,4	210,3	72,5	
	1994	.	.	133,2	237,1	17,3	
	1995	6,8	7,5	193,5	266,4	24,9	
	1996	10,2	8,4	226,6	291,8	81,8	
	1997	10,1	9,6	235,7	348,2	96,5	
Česká republika 1-4	1990	631,4	1 875,7	742,0	890,8	225,2	
	1991	591,6	1 775,6	725,0	1 102,0	227,2	
	1992	500,7	1 538,2	697,6	1 045,4	205,2	
	1993	441,3	1 418,6	574,5	966,5	204,2	
	1994	346,7	1 270,1	368,6	978,1	145,1	
	1995	201,1	1 091,1	412,5	874,0	116,6	
	1996	179,4	946,2	431,9	886,3	176,2	
	1997	128,3	700,5	423,0	877,3	180,5	

Přehled definic vybraných užitých pojmů  

Environmentální účetnictví

1.	Na úrovni národního účetnictví se jedná o účty vyjádřené v peněžních nebo fyzických jednotkách environmentálních aktiv a nákladů na jejich čerpání a degradaci.
2.	Na úrovni podnikového účetnictví se jedná o pojem obvykle spojený s auditem, ale může zahrnovat i nákladovost vlivů podniku na životní prostředí.

Agregáty environmentálního účetnictví

Environmentálně upravený čistý domácí produkt (EDP) získáme odečtením nákladů spojených s čerpáním a degradací přírodních zdrojů z čistého domácího produktu (NDP).
Environmentálně upravený národní důchod (ENI) získáme připočtením čistých důchodů ze zahraničí k environmentálně upravenému čistému domácímu produktu. Je doporučován také dodatečný odpočet čistých nákladů spojených s přenosem znečišťujících látek přes hranice.
Doplňkové aktivity podpůrné aktivity provozované podnikem z důvodu vytvoření podmínek pro jeho hlavní aktivity. Mezi tyto aktivity patří ve velké míře aktivity na ochranu životního prostředí.
Aktiva (majetek) -	- přírodní aktiva
- hmotná aktiva
- ekonomická aktiva
Služby životního prostředí - kvalitativní funkce přírodních nevyrobených aktiv: půdy, vody a ovzduší a jejich biotů. Jsou rozlišovány tři základní typy environmentálních služeb:
•	zneškodňovací služby - vyjadřují funkci životního prostředí jako absorpčního prostředí pro odpady
•	produkční služby - vyjadřují funkci životního prostředí jako zdroje inputů pro výrobu       a  spotřebu
•	spotřebitelské služby - vyjadřují funkci životního prostředí jako zdroje uspokojování fyziologických, rekreačních a dalších potřeb lidstva.
Environmentální náklady - náklady spojené s reálným nebo potenciálním čerpáním ekonomických aktiv. Na tyto náklady může byt pohlíženo ze dvou rozdílných hledisek:
a)	jako náklady způsobené, tzn. náklady spojené s ekonomickou aktivitou jednotky, reálně nebo potencionálně způsobující znečištění nebo čerpání aktiv životního prostředí,
b)	jako náklady vyvolané, tzn. náklady, které nese jednotka nezávisle na tom, zda nega-
      tivní vliv na životní prostředí vychází od ní.
Přírodní aktiva - zahrnují biologická (vyrobená i nevyrobená - divoká) aktiva, půdu a vodní plochy a jejich ekosystémy, podzemní aktiva a ovzduší.
Přírodní kapitál - přírodní aktiva v jejich úloze poskytovatele přírodních zdrojů a environmentálních služeb pro společenskou produkci.

LITERATURA
Kapitola 3
1.	Bartelmus, P., Tongeren, J.: Environmental Accounting: An Operational Perspektive, Working Paper Series No.1, UN,1994
2.	European system for the collection of economic information on the environment (SERIEE), Version 1994, Eurostat, Luxembourg 1994
3.	European System of Accounts, ESA 1995, Eurostat, Luxemburg, 1995
4.	Integrated environmental and economic accounting, Handbook of National Accounts, UN, 1993 český překlad: Integrované environmentální a ekonomické účetnictví, CŽP UK,Praha 1995
5.	Nachtigal, V.: Evropský systém integrovaných hospodářských účtů (ESA), EÚ ČSAV, Praha, 1991, studie č. 2
6.	Národní účty 1993-1994 (Zdroje, metody a výpočty), ČSÚ, OECD, Praha, 1997
7.	OECD-UNECE-EUROSTAT Meeting of National Accounts Experts - Accounting for Depletion of Natural Assets in the 1993 SNA, OECD, Paris, 1997
8.	Ritschelová, I. Environmentální účetnictví str.126-137, in Moldan, B. a kol.: Ekonomické aspekty ochrany životního prostředí, CUKŽP, Praha 1998
9.	Ritschelová, I.: Aktivity statistických úřadů zemí EU, vybraných mezinárodních organizací a ČSÚ v oblasti rozvoje environmentálního účetnictví (Aktuálně v oblasti environmentální ekonomiky, Karlova Universita, 1995)
10.	Ritschelová, I.: Environmentální účetnictví, kapitola 5.1. in: Moldan, B. a kol. Ekonomické aspekty ochrany životního prostředí, CUKŽP, Praha 1997
11.	Ritschelová, I.: Internalizace ekologického faktoru do SNA, disertační práce, Ústí n. L., 1993
12.	Ritschelová, I.: kapitola 12.3. Environmentální účetnictví, str. 142 – 151, in: Šauer a kol.: skripta Úvod do ekonomiky životního prostředí, VŠE, Fakulta národohospodářská, Praha, 1997
13.	Steuer, A.: Strategy for Future Development of SERIEE, EUROSTAT,Luxembourg, November 1995
UN/ECE: Single european standard statistical classification of environmental protection activities and facilities, CES/822, EHK, Ženeva, 1994

Kapitola  5.1.
1.	European system for the collection of economic information on the environment (SERIEE), Version 1994, Eurostat, Luxembourg, 1994
2.	Implementation of SERIEEs, Environmental Protection Expenditure Account EPEA, EUROSTAT, Luxembourg, 1995
3.	OECD-UNECE-EUROSTAT Meeting of National Accounts Experts - Accounting for Depletion of Natural Assets in the 1993 SNA, OECD, Paris, 1997
4.	Ritschelová, I. Environmentální účetnictví str.126-137, in Moldan, B. a kol.: Ekonomické aspekty ochrany životního prostředí, CUKŽP, Praha 1998
5.	Ritschelová, I.: Environmentální účetnictví, kapitola 5.1. Moldan, B. a kol. Ekonomické aspekty ochrany životního prostředí, CUKŽP, Praha 1997
6.	Ritschelová, I.: Internalizace ekologického faktoru do SNA, disertační práce, Ústí n. L., 1993
7.	Ritschelová, I.: kapitola 12.3. Environmentální účetnictví, str. 142 - 151 in: Šauer a kol.: skripta Úvod do ekonomiky životního prostředí, VŠE, Fakulta národohospodářská, Praha, 1997
8.	Seják, J.: Začleňování životního prostředí do národního účetnictví, Praha ,1994
9.	Steuer, A.: Strategy for Future Development of SERIEE, EUROSTAT, Luxembourg, November 1995
10.	Steurer, A., Caralap, B.: Results of the SERIEE pilot exercises, Meeting of the London Group Meeting on Environmental Accounting, Fontevraud, France, 1998
11.	UN/ECE: Single european standard statistical classification of environmental protection activities and facilities, CES/822, EHK, Ženeva, 1994

Kapitola 5.2.
1.	Bonanno, G., Petrinets and Input-Output Analysis, UCLA, 1993
2.	Bouška, J. , Skolka, J., Tlustý, Z.: Meziodvětvová analýza, Praha, SNTL, 1968 Bratislava, 1970
3.	Duchin, F.: Industrial Input-Output Analysis, National Academy of Sciences, 1992
4.	Farský, M.: Účetnictví materiálových toků,  projekt PPŽP 320/4/98, část V
5.	Judge, G.: Quantitative Analysis for Economics and Business Harvester Wheatsheaf, 1990
6.	Kabát, L., Hagedorn, K.: Economic Policy Analysis and New Policy Tools, in Economic Transition in Central European Countries, Ashagate Publishing Ltd. Amsterdam, 1997
7.	Kabát, L.: Czechoslovak Economy and Economics of Shortage, Discussion Papers, University of Delaware, Newark, 1987
8.	Kabát, L.: Lineárny dynamický model a jeho národohospodárske aspekty, Zborník VSE, 
9.	Kabát, L.: Metodologické problémy konštrukcie a riešenia lineárnych optimalizačných modelov, Dizertačná práca, Inštitút národného hospodárstva Moskva, 1976
10.	Kabát, L.: The Czechoslovak Agriculture- Problems and New Prospectives, Proceedings, University of Padova, 1991
11.	Lawson, A., Teske, D.: Benchmark input-output accounts for the U.S. economy, US Gov.1987
12.	Leontieff, W.: Quantitative input-output relations in the economic systems of the, United States: Reviwe of Economics and Statistics, Vol 18, 1936
13.	Miller, E. E.: Input-Output Analysis:Foundations and Extensions Prentice Hall, Engelwood Cliffs,1985
14.	Whigham, D.: Quantitative Business Methods Oxford University Press, 1998

Kapitola 5.3.

1.	Haan, Keuning: A National Accounting Matrix including Environmental Accounts, Statistics Netherlands, 1993
2.	Haan, M., Keuning, S. J., Bosch, P. R.: Integrating indicators in a National Accounting Matrix including Environmental Accounts (NAMEA), Nation Accounts Occasional papers n 60, Statistics Netherlands, 1993
3.	Haan, M., Keuning, S. J.: Taking the Environment into Account: the Netherlands NAMEAs for 1989, 1990 and 1991, National Accounts Occasional papers n 74, Statistics Netherlands, 1995
4.	Keuning, S. J., de Haan, M.: Whats in a NAMEA, Recent results of the NAMEA-approach to environmental accounting, National Accounts Occasional papers n 80, Statistics Netherlands, 1996
5.	Keuning, S. J.: The NAMEA experience, An interim evaluation of the Netherlands integrated accounts and indicators for the environment and the economy, National Accounts Occasional papers n 79, Statistics Netherlands, 1996
6.	OECD-UNECE-EUROSTAT Meeting of National Accounts Experts - Accounting for Depletion of Natural Assets in the 1993 SNA, OECD, Paris, 1997
7.	 Ritschelová, I. Environmentální účetnictví, str. 126-137, in Moldan, B. a kol.: Ekonomické aspekty ochrany životního prostředí, CUKŽP, Praha 1998
8.	Ritschelová, I.: Environmentální účetnictví, kapitola 5.1. Moldan, B. a kol. Ekonomické aspekty ochrany životního prostředí, CUKŽP, Praha 1997
9.	 Ritschelová, I.: Internalizace ekologického faktoru do SNA, disertační práce, Ústí n. L., 1993
10.	Ritschelová, I.: kapitola 12.3. Environmentální účetnictví, str. 142 - 151 v Šauer a kol.: skripta Úvod do ekonomiky životního prostředí, VŠE, Fakulta národohospodářská, Praha, 1997
11.	Schimek, V.: Satelitné účty SR, Analýza a modelovanie vplyvov vyroby a spotreby vyrobkov na životné prostredie, SAŽP, Bratislava, 1998
12.	Vaze, P., Balchin, S.: The pilot UK Environmental Accounts, Office for National Statistics
13.	Vaze, P.: Environmental input-output tables for the UK (report to Eurostat), ONS, London, 1997

Kapitola 6

1.	Implementation of SERIEE in Germany - extended version', prepared for Eurostat by M. Kuhn and U. Lauber - Statistisches Budnesamt, Eurostat, Document SERIEE/95/10 rev. 1, March 1996
2.	Analysis and Results of the EPEA Test Applications - A , comparative Exercise', Bernard Caralp - Eurostat B1, Eurostat document Doc.SERIEE/98/4, October 1998
3.	SERIEE, Eurostat, 1994
4.	Národní účty 1993-1994, Praha 1997, ČSÚ
5.	Národní účty 1995, Praha 1998, ČSÚ
6.	Statistická ročenka životního prostředí České republiky, 1995, 1996, 1997, MŽP ČR
7.	Statistická ročenka ČSÚ, 1995, 1996, 1997
8.	Rozbory hospodaření SR, SFŽP, FNM 1996, 1997

Kapitola 7

1.	Kurfürst, J.: Zdroje znečišťování ovzduší, MLVH ČSR, Praha 1982
2.	Bilance emisí znečišťujících látek v roce 1996, ČIŽP, Praha 1997
3.	Machálek, P., Machart, J.: Emisní bilance malých zdrojů znečišťování ovzduší 1991-1995, ČHMÚ, Praha 1997
4.	Znečištění ovzduší na území České republiky v roce 1996, Grafická ročenka ČHMÚ, Praha 1997
5.	Novotný, Z. a kol.: Studie o vývoji dopravy za rok 1996 z hlediska životního prostředí, zpráva CDV Brno pro MŽP, Brno 1997
6.	Jelínek, A., Plíva, P.: Emise z provozu zemědělských a lesních vozidel a strojů za rok 1996, výzkumná zpráva VÚZT pro ČHMÚ, Praha 1997
7.	Ritschelová, I.: Determinantion of waste production in CR, Eurostat - Work session on environmental statistics, Lysebu -Norway, Working Paper No.13, říjen 1996
8.	Ritschelová, I., Šleisová, L., Buřtová,H: Waste production in CR, Eurostat - Work session on environmental statistics, Wiesbaden, Working Paper No.4, září 1997
9.	Národní účty 1993-1994, Zdroje, metody a výpočty, ČSÚ, OECD, 1997, Praha
10.	Národní účty 1995, Praha 1998, ČSÚ
11.	Národní účty 1992, Praha 1996, ČSÚ
12.	Statistická ročenka životního prostředí České republiky, 1995, 1996, 1997
13.	Statistická ročenka ČSÚ, 1995, 1996, 1997

Seznam použitých zkratek

ČSÚ	Český statistický úřad
EPEA	Environment Protection Expenditure Accounts
	Účet výdajů na ochranu životního prostředí
EUROSTAT	European Statistical Office
	Evropský statistický úřad
MEB	Material and Energy Balances
	Materiálové a energetické bilance
MEBA	Material and Energy Balances and Analyses
	Materiálové a energetické bilance a analýzy
MF	Ministerstvo financí
MPS	Material Product System
	Materiálový produkční systém
NAMEA	National Accounting Matrix including Environmental Accounts
	Matice národních účtů zahrnující účty životního prostředí
NPISHs	Non profit Institutions Serving to the Households
Neziskové organizace sloužící převážně domácnostem
OECD	Organization for Economic Cooperation and Development
	Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj
OŽP	Ochrana životního prostředí
SEEA 	System of  Environmental and Economic Accounting
	Systém ekonomického a environmentálního účetnictví
SERIEE	European System for the Collection of Economic Information on the Environment
	Evropský systém pro sběr ekonomických informací o životním prostředí
SFŽP	Státní fond životního prostředí
SNA	System of National Accounts
	Systém národních účtů
UKEA	UK Environmental Accounts
	Účty životního prostředí Velké Británie
UNEP	United Nations Environment Programme
	Program OSN pro životní prostředí
UNSTAT	United Nations Statistical Division
	Statistická divize OSN